680 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANBLINGAE, 1869. 



tageisen af Hr Ångström, att det gula strecket i spektrum för 

 polarljuset kunde, om ock något matt, synas vid ett tillfälle 

 nästan öfver hela himmelen i). Ett sådant urladdningssätt be- 

 tingas tydligen af luftens fuktighetsgrad och deraf beroende led- 

 ningsförmåga för elektriciteten. 



Medgifver man en gång, att polarljusfenomenet har sin or- 

 sak uti luftelektriciteten, så följer deraf, att detsamma i hela 

 sitt uppträdande är mindre beroende af jordmagnetismen än man 

 i allmänhet hittills antagit; det är nemligen ganska tydligt, att 

 luftens beskaffenhet här skall spela en öfvervägaude rol. Om 

 ock jordmagnetismen på en färdigbildad polarljusstråle utöfvar 

 en riktande kraft, hvarom jag straxt närmare vill orda, så kan 

 densamma knappast tillskrifvas något inflytande på sjelfva ur- 

 laddningen, utan denna måste ovilkorligen bero af de skilda luft- 

 lagrens närmare beskaffenhet. Också hafva de observationer 

 på polarljusets läge, hvilka med stor noggrannhet blifvit an- 

 ställda, gifvit de mest vexlande resultater. Enligt de af den 

 franska expeditionen på La Recherche i Bosekop och Jupvig an- 

 ställda observationerna framgår ett medeltal, som angifver läget 

 af polarljusbågens högsta spets 11' vestligare än magnetiska 

 deklinationen, hvilken derstädes vid denna tid var omkring 11'; 

 ett resultat, som öfverensstämmer med det af Argelander i 

 Åbo erhållna. Bravais, hvilken helt och hållet hyllar den 

 Hansteenska åsigten om polarljuset, i enlighet hvarmed ljusbå- 

 gens läge bestämmes af magnetiska polen, söker förklara denna 

 afvikelse genom antagandet, att magn. deklinationen uti högre 

 belägna rymder vore en annan än vid jordytan, alldenstund lo- 

 kala inflytelser, hvilka som bekant inverka på magnetnålen, 

 måste aftaga, ju högre uppåt man kommer. Så sannolik denna 

 förklaring än kan förefalla, så kan jag ej gilla den, åtminstone 

 ej helt och hållet. En granskning af de tal, hvilka observatio- 

 nerna på polarljusbågens azimut gifva vid handen, visar tydligen, 

 att bågens högsta spets jemförelsevis sällan intager det af me- 



') Ångström, Reclierches sur le Sp. Norm. d. S. Upsala 1868. 



