691 



Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar, 1869. N:o 8. 

 Stockholm. 



Om elektriska induktions- och disjunktionsstömmars 



sråno; aenom araser af olika täthet och mellan 



poler af olika form. 



Af E. Edlund. 



[Meddeladt deu 13 Oktober 1869.] 



1. För att undvika omskrifningar skall jag i det följande 

 för de strömmar, som uppkomma i den galvaniska ljusbågen eller 

 i den elektriska gnistan, begagna mamnet elektriska disjunktions- 

 strömmar och i enlighet dermed kalla den kraft, från hvilken de 

 leda sitt ursprung, för den disjunktions-elektromotoriska kraften. 

 Namnet häntyder på, att för dessa strömmars uppkomst fordras, 

 så väl att ledningen skall vara afbruten, så att en ljusbåge eller 

 gnista kan uppstå, såsom ock att polerna, mellan hvilka ljus- 

 fenomenet bildas, mekaniskt sönderslitas^). 



Vid undersökningen begagnade jag samma elektroformaschin, 

 som användes vid mina föregående försök öfver dessa strömmar. 

 Med kulan a (se nedanstående figur) på den ena upphemtaren 

 är en isolerad koppartråd ac direkt förbunden, hvaremot den 

 isolerade koppartråden de slutar med en messingskula d i när- 

 heten af h. Från c och e utgå isolerade ledningstrådar till ku- 

 lorna / och g. Två andra ledningstrådar utgå från punkterna 

 c och e till galvanometern G, på hvilket instrument jag förut 

 lemnat beskrifning. Bryggan A, som utgöres af en nysilfvertråd, 

 förbinder punktera i och h med hvarandra; I är en afdelnings- 



I det följande begagnar jag för kortheten skull uttrycket "sönderrifning af 

 polerna" för att beteckna det mekaniska arbete, som strömmen förrättar i 

 gnistan, ehuru arbete icke endast ätgär till polernas sönderrifning utan äfven 

 för att ' gifva de afrifna partiklarne deras hastighet, att sätta luftmassan i 

 rörelse m. m. 



