698 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANULINGAR, 1869. 



tagas i betraktande. För att gnistan skall kunna bildas i torr 

 luft erfordras, att elektriska tätheten på polytorna är större än, 

 då luften är fuktig. Före gnistbildningen växer elektriska tät- 

 heten på polytorna till dess, att den blir tillräckligt stor för att 

 genombryta luftlagret emellan dem. I fuktig luft börjar derföre 

 gnistan förr med mindre elektrisk täthet på polytorna. Deri- 

 genom blir sönderrifningen af polytorna mindre, hvilket förmin- 

 skar den disjunktionselektromotoriska kraftens storlek. Då gni- 

 stans ledningsförmåga utan tvifvel är beroende af de lösryckta 

 metallpartiklarnes mängd, så blir äfven denna härigenom mindre. 

 Om nu på samma gång en förminskning af elektromotoriska 

 kraften och ledningsförmågan äger lum, då luften är fuktig, så 

 måste ett aftagande i utslagets storlek deraf blifva följden. För- 

 hållandet med förtunnade gaser synes tala för samma förkla- 

 ringssätt. 



Försöket 16. Glascylindern fylldes med kolsyra, utpumpa- 

 des och fylldes ånyo flera gånger, till dess att man kunde vara 

 säker på, att den icke mer innehöll någon luft. Kolsyran, som 

 bereddes af marmor med saltsyra och vid anstäldt prof visade 

 sig innehålla knappt märkbara spår af främmande gaser, torka- 

 des före inträdet i den förr nämnda torkapparaten. Polkulorna 

 i glascylindern måste skjutas nära tillsammans, emedan gnistan 

 annars, då cylindern var fylld med kolsyra, icke ville springa 

 öfver. Detta är orsaken till, att utslagen blefvo relativt små. 



Med kolsyra erhöllos nu följande utslag: 



16,3 

 13,3 

 15,3 



' 16,8 



Medium 15,4. 

 Försöket 17. Glascylindern fylldes med luft (icke torkad). 



Utslag. 

 6,2 

 6,2 



7,2 

 Medium 6,5. 



