762 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1869. 



7. 

 Se vi åter på inaximitalen hos de olika könen af Spets- 

 bergs-individerna, finna vi skilnaden 



m.m. 



= 145 — 134 = 11. 

 Härvid måste vi afse från N:o 10, der könet icke är angifvet. 



8. 

 Då, såsom vi sett (§ 6), minimitalet för 9 saknas, kunna 

 vi för variationens bestämmande under culminationsperioden en- 

 dast begagna c^. Vi finna då variationen för c^ 



m.m. 



= 145 — 133 = 12 (Tab. 46), 



hvilket tal således med 1 m.m. öfverskjuter den nyss funna 

 differensen (§ '^)' 



9. 

 Då, s.åsom vi anmärkt, talen för prseparaterna från Grön- 

 land falla inom området för dem från Lappland, kunna vi icke 

 här antaga något bestämdt tal såsom uttryckande en skiljaktighet 

 emellan de ifrågavarande delarna hos djuren från dessa lokaler. 



10. 



För 9 från Lappland finna vi omfattningen af variationen 



= 185 — 171 = 14 (Tab. 46). 



För (^ från Lappland och Jemtland visar sig samma variation 



= 204— 175 = 29 (Tab. 46). 



Utaf dessa tal faller skilnaden emellan maximum för J och 

 minimum för c/' eller 



185 — 175 = 10 (Tab. 46) 



inom variationsområdet för både 9 och c/"- .Den största full- 

 vuxna $ kunde alltså hafva denna dimension 10 m.m. större än 

 den minsta fullvuxna (j^. 



11. 

 Den speciella variation hos 9, inom hvars område ef' icke 

 kom, utgör skilnaden emellan dimensionerna hos de hondjur, 

 som understego de minsta handjuren, eller från och med 



m.m. 



175 till 171 eller b ... (Tab. 46: 13—15). 



