KINBERG, UNDEKSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. THS 



12. 



I m.ni. 



Vi se således, att af det hittills funna variationstalet 72 . . . (§ 4) 

 kommer på 



skilnaden emellan Spetsbergs- och Lapplands- 

 individerna 26 . . '. (§ 5), 



skilnaden emellan maximitalen för o^ och 9 It^os 



Spetsbergsindividerna 11 . . . (§ 7), 



härtill kommer det -tal, hvarmed tillväxten hos a^ 



öfverskjuter det sistnämnda 1 . . . (§ 8), 



den speciella variationen hos $ från Lappland och 



Grönland 5 . . . (§ 11), 



det gemensamma variationsområdet för $ och o^ 



från Lappland och Grönland 10 . . . (§ 10), 



variationstalet för (f från Lappland och Jemtland 



med afdrag af sistnämnda tal 19 . . . (§ 10). 



72. 

 13. 



Medeltalet för den absoluta längden 168 m.m. ligger emel- 

 lan områdena för Spetsbergs- och Lapplands-individerna, dock 

 närmare de senare. 



Variationen för ensamt Spetsbergs-individerna var 



m.m. 



= 145 — 132 = 13 . . . (Tab. 46: 12, 4), 

 för de öfriga = 204—171 = 33 . . . (Tab. 46:. 27, 13); 

 således betydligt mindre hos de förra än hos de senare. Afven 

 om man tager i beräkning det icke erhållna minimitalet för $, 

 blir ändock variationen hos de mindre djuren mindre än den 

 hos de större, hvilket öfverensstämmer med hvad vi i allmänhet 

 funnit om variationens förhållande till dimensionen. 



14. 



Bredden hos basis hafva vi funnit, dä alla individerna 

 tagas i betraktande, vara: 



m.m. 



högst 41 . . . (Tab. 62:4), 



lägst ._2^. . . (Tab. 62: 3). 



således med en variation af , 14. 



