KINBÉRG, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE DJURENS HISTORIA. 801 



71. 



Förhållandet emellan den absoluta längden hos ossa metacarpi 

 och ossa metatarsi var hos ett specimen från Skåne: gammal 

 c^ = 169 : 198 eller = 1 : l,i7. 

 Hos ett annat nyare specimen, Tab. 79 N:o 2 och Tab. 81 

 N:o 2, var proportionen: 



159 : 180 = 1 : l,i3, 

 under det att de anförda medeltalen häntyda på en derifrån föga 

 afvikande proportion, nemligen 



= 167,5 : 198,5 eller = 1 : l,i84. 



72. 



Bredden är som vanligt större hos ossa metacarjji än hos 

 ossa metatarsi. Graciliteten uttryckt genom talen för den re- 

 ducerade längden är större hos de senare än de förra, äfven 

 större hos hondjur än handjur, ökas med åldern, och är större 

 än hos något annat af här omtalade djur. 



73. 



De funna variationerna synas lätt af hvad vi re'dan anfört. 

 Tabellerna för de beräknade variationerna hafva till följe af det 

 mindre material, som varit att tillgå, icke den fulländning, som 

 varit önskvärd, men ådagalägga ändock, att variationerna jemväl 

 hos de omhandlade delarna af dessa djur icke äro så ringa, som 

 man kunnat förmoda, och att variationslatituden hos de olika 

 dimensionerna förhåller sig på samma sätt, som vi förut hos 

 andra djur framställt. 



Denna djurart synes öfver hufvud nu hafva samma geogra- 

 fiska utbredning som fordom. Härvid må dock anmärkas, att 

 den icke synes hafva blifvit funnen uti bengrottorna i Frankrike. 

 Vid pålbyggarnas tid var den talrik uti Schweiz och under sten- 

 åldern uti Danmark. Uti torfmossar förekomma lemningar deraf 

 uti Skåne, England och andra länder. Uti Stockholm före- 

 komma icke sällan lemningar efter dem tillsammans med före- 

 mål från stenåldern och från nyare tider. 



STOCKHOLM, 1S70. V. A. iVOllSTEDT A SÖNEU, KONGL. BOKTRYCKARE. 



