EKMAN, OM GLASSORTERS OLIKA ISOLERINGSFÖRMÅGA. 811 



För glaset N:o 3 misslyckades observationen, dock kan jag med 

 säkerhet säga, att det upptog mindre vatten än 4) och 5). 



Man ser således, att de glas, som till elektriska apparater 

 voro odugliga, voro mycket mer hygroskopiska än de andra; att 

 det kalkrika glaset var minst hygroskopiskt, och mest de, som 

 voro relativt fattiga på kalk och kiselsyra. Det lider väl ej 

 tvifvel, att ett kaliglas af sednare beskaffenhet skulle visat sig 

 mer hygroskopiskt än natronglas af motsvarande equivalentformel. 



När de sålunda profvade glassorterna äter torkades i möj- 

 ligast kolsyrefri luft vid 160** och omvägdes, återficks för glasen 

 1) och 2) i det närmaste deras ursprungliga vigt. Glaset N:o 

 4) vägde deremot 0,0014 och glaset N:o 5) 0,0022 gr. mera än 

 förut, och båda dessa glassorter visade sig nu i en påfallande 

 grad sintrade, påtagligen emedan pulvret blifvit sammanlimmadt 

 af bildadt kiselsyradt alkali. 



Jag inställde nu profven åter öfver vatten i slutet kärl, 

 men ersatte luften deri med kolsyregas. Efter en viss tids för- 

 lopp ställdes de öfver kalk och chlorkalcium, tills konstant vigt 

 inträdt, torkades derpå vid 160" och vägdes åter. Glassorternas 

 förhållande till kolsyra vid närvaro af fuktighet synes af följande 

 tabell: 



Vigtstillökning i decimilligranim 

 Tid, hvarundei- efter torkning, 



kolsyran verkat. ''^ ^ ^ - 



■^ Vid vanl. temp. Vid 160'. 



Glaset N:o 1) 6 timmar 77 27 



» N:o 2) 12 )) — 14 



» N:o 3) 6 » 136 , 45 



N:o 4) 6 » 194 67 



» N:o 5) 4 n 158 50 



Ehuru tiden för kolsyrans inverkan ej varit densamma för 

 alla glasprofven, sä ser man dock tydligt, att de bättre isole- 

 rande glasen angripits minst, och glasen öfverhufvud angripits 

 af kolsyran efter samma ordning, som de varit benägna att 

 binda vatten. 



Det är påfallande, att vigtstillökningen, erhållen efter tork- 

 ning öfver kalk och chlorkalcium, for alla profven är ganska 



