EKMAN, OM GLASSORTERS OLIKA ISOLERINGSFÖRMÅGA. 815 



ha bortgått. Glaset var således fortfarande odugligt som Iso- 

 lator, och sedan det åter blifvit öfverdraget med shellackfernissa 

 och fatt stå ett dygn, hade dess isoleringsförmåga nedgått till 

 20 — 30 sekunder. 



Således måste jag göra inig den frågan, huruvida icke elek- 

 tricitetens hastiga försvinnande från somliga glassorter kan i 

 mycket högre grad än hvad man brukar antaga, bero på en 

 fortplantning genom sjelfva glasets massa. Denna fråga föran- 

 ledde till följande försök: 



Glasen underkastades samma prof på deras isolationsförmåga, 

 som förut beskrifvits, men med den skillnad, att nu äfven den 

 emellan beläggningarne befintliga glassytan förut blifvit öfver- 

 dragen med shellackfernissa. Jag erhöll nu följande isolerings- 

 tider: 



För glaset N:o 1) åtminstone 12 timmar, 



» » N:o 2) H timma, 



» » N:o 3) omkring 18 minuter, 



» » N:o 4j 60 sekunder, 



» » N:o 5) 40 sekunder. 



Luftens relativa fuktighet visade ingen väsendtlig förändrings. 

 För att förvissa mig, att icke möjligen någon fuktighet kunnat 

 qvarhållas i shellackfernissan närmast glaset, upphettade jag 

 glaset N:o 4 under Ih timmas tid till 125", men fann vid om- 

 profning isoleringstiden snarare ha blifvit minskad än ökad ge- 

 nom denna operation. 



Således hade glasens isoleringsförmåga visserligen blifvit 

 ökad derigenom, att deras yta helt och hållet blifvit öfverdi-agen 

 med shellack; men denna tillökning tyckes stå i ett visst för- 

 hällande till den isoleringsförmåga som glasen visat, medan glas- 

 ytan mellan beläggningarne ännu var blottad. Tillökningen är 

 derföre -helt obetydlig för de sämsta glassorterna, och glasen visa 

 sig åtminstone lika vidt åtskiljda i isolerande förmåga som de 

 voro förut. 



Dessa försök synas mig berättiga till den slutsats, att elek- 

 triciteten i de undersökta glasjjrofven hufimdsaklig en fortplantats 



