Öl^VERSIGT AK K. VETRNSK.-AlCA D.FÖKUANIJLINOA II 1 884, N:0 2. 19 



öfvergå i fina nålar. Då ingon oförändrad cymidinsulfonsyra 

 längre kan iakttagas, tillsättes eter, så länge ännu fällning upp- 

 står, och den utfällda kroppen affiltreras och tvättas med eter 

 på sugfiltrum. 



Den sålunda beredda diazoföreningen är en rent hvit kropp, 

 bestående af ytterst fina nålar, som vid upphettning förpulTa 

 mycket svagt. Den är ganska lättlöslig i vatten, svårlöslig i 

 alkohol, olöslig i eter. 



Etyltymolsulfonsyra. 



Uppvärmes diazoföreningen med absolut alkohol, börjar 

 snart en liflig gasutveckling att inträda och lösningen färgas 

 gulröd. Någon lukt af aldehyd kunde ej iakttagas, i hvarje fall 

 var den ej tydlig. Afdunstas alkohollösningen till torrhet, åter- 

 står en röd olja, som ej stelnar och är ytterst lättlöslig i både 

 vatten och alkohol. Lösningen- neutraliserades med bariumkar- 

 bonat, då den röda färgen bands af detta. Ur den filtrerade 

 lösningen, som är färglös, afskiljes efter koncentrering och vid 

 afsvalning ett bariumsalt i hvita, otydliga, bladiga kristaller. 

 Det är temligen svårlösligt i kallt vatten, lättare lösligt i varmt. 

 Lösningen färgas ej af jernkloridlösning. Vid upphettning till 

 omkring 160° C. sönderdelas saltet och blir svart, klibbigt 

 Kristallvattenhalten bortgår vid 100 — 125° C. Såväl egen- 

 skaperna som analysen visa, att etyltymolsulfonsyra bildats i 

 stället för den väntade cymolsulfonsyran. Saltets sammansätt- 



r OP TT 1 



ning är Cj^,Hj2<oj^2 s ^^ + 3H2O, sedan det torkats i va- 



cuum öfver svafvelsyra. 



Beräknadt. Funnet. 



Ba — 19,43 19,71 



SHoO— 7,6 6 7,40—7,81. 



Reaktionen hade således försiggått enligt följande eqvation: 



ett förlopp, som icke är så synnerligen ovanligt vid analoga 

 diazoföreningar. Icke heller på detta sätt kunde jag således 



