116 LORENZEN, OM NOGLE MINERALIER FRA GRÖNLAND. 



Redt Na Fe 



Zinnewald 1° 18' P 4' 57' 

 Sibirien 4° 4' 4° 2' — 



Den her beskrevne lithionglimmer står altså i optisk hen- 

 seende normest ved zinnwalditen, den adskiller sig imidlertid 

 meget vassentlig derfra ved sin hoje kiselsyreprocent, som nagrmer 

 sig til feldspaternes, sin lave lerjordprocent, den nsesten tbr- 

 svindende jernmaengde og de store masser af alkalier. Jeg skal 

 tilfoje, at analysen anstilledes på materiale, livortil de fineste 

 blade, som kunde fås, bleve udspaltede, så at den store kisel- 

 syrenicengde ikke 'kan skive sig fra indblandet feldspat eller 

 lignende. Den forste kiselsyrebestemmelse er sat i parentes, 

 fordi der i den analyse ikke var taget hensyn til fluor. 



Som folge af ikke små forskelligheder, der adskille den 

 grenlandske lithionglimmer fra zinnwalditen, föreslår jeg det nye 

 navn Polylithionit for den. 



Astrofyllit. 



At det i sommer lykkedes professor Nordenskiöld at 

 finde astrofyllit ved Kangerdluarsuk (på holmen i fjorden) har 

 Interesse ikke blöt derved, at anfallet af de hidtil kendte, tem- 

 melig få findesteder for dette mineral, blev foreget med et nyt, 

 men også sa^rlig fordi man herved Iserte at kende endnu et mi- 

 neral, som fselles for Kangerdluarsuk og Langesundsfjorden i 

 Norge. Den folgende beskrivelse vil vise, at mineralet er iden- 

 tisk med astrofyllit. 



Mineralet findes i en finkornet bjergart, vtesentlig bestående 

 af plagioklas og eegirin, som små glinsende, spröde blade, der for 

 bhieseroret forholde sig som den norske astrofyllit. Et mikro- 

 skopisk preparat tvsert på spalteretningen viste astrofyllitens 

 absorption, gul parallel spalteretningen, brun j_ derpå. Nogle 

 små lose blade viste under polarisationsmikroskopet en meget 

 stor axevinkel, men det lod sig ikke göre at få plader, som var 

 tykke nok, til at denne kunde måles med Groths axevinkel- 



