ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1884, N:ü i. 9 



kulrör med jodkaliumlösning. Vid försöket med chlorvätegas 

 förblef denna lösning fullkomligt ofärgad och innehöll icke det 

 ringaste spår af frigjord jod. Dertill invägdes 0,05 56 gr. tor- 

 kadt berylliumpreparat, som enligt ofvan anförda analys lem- 

 nade 0,448 5 gr, chlorberyllium. När derpå chlorvätet utbyttes 

 mot kolsyra, färgades dereraot jodkaliuralösningen svagt gul och 

 höll efter det chioriden sublimerats genom röret 6 gånger 0, 00339 

 gr. fri jod, bestämd genom titrering med natriumhyposulfit och 

 motsvarande 0, 0009 gr. chlor eller blott 0,22 proc. af den vid 

 försöket använda chloridens chlorhalt. Den sålunda funna chlor- 

 qvantiteten. är så obetydlig, att den icke kan anses härflyta af 

 en verklig dissociation af chioriden i absolut ren kolsyregas, utan 

 dess uppträdande måste väl tillskrifvas svårigheten, att erhålla 

 kolsyra fullt luftfri. Dessutom bör anmärkas, att chioriden vid 

 detta destillationsförsök upphettades en mångfaldigt längre tidrymd 

 och tillsammans med en vida ansenligare (ej fullt luftfri?) kol- 

 syremängd än vid sjelfva de nedan anförda experiment, ur hvilka 

 dess gastäthet härledes. Vid ett och annat af de>sa senare be- 

 stämde vi ock den qvantitet fri chlor, som efter försökens slut 

 förefanns i upphettningsröret, men den utgjorde i hvarje fall 

 blott ett ytterst obetydligt spår. Af dessa försök framgår så- 

 lunda, att chlorberyllium ingalunda spontant dissocieras af hetta, 

 när den vid den angifna höga temperaturgraden glöder i ett 

 medium af chlorväte- eller kolsyra. Den af V. Meyer iakt- 

 tagna dissociationen i qväfgas måtte derföre utan tvifvel bero 

 derpå, att hans qväfve hållit något syre, som oxiderat beryllium 

 och frigjort chlor. , 



4. Bestämiiiiigsnietod. 



Dumas har beskrifvit (Compt. rend. 78, 536) en af Du- 

 LONG föreslagen ny princip för bestämning af specifika vigten i 

 gasform af sådana ämnen, som först vid mycket höga tempe- 

 raturgrader antaga denna aggregationsform, och som berodde på 

 undanträngning och uppmätning af en med den förgasade sub- 

 stansen eqvivalent mängd luft. Af den utveckling, som denna 



