ÖFVERSIGT Al'' K. VETENSK.-AKAD. FÖlllIANDLINGAR 1884,N:o4. 43 



fördelaktigt att använda hårdt underlag, såsom glas. Man får 

 då små, fina och regelbundna stjernor, som bäst ses vid unge- 

 fär 70 gångers förstoring. 



Har man tjockare fjäll, så erhållas med glasunderlag inga 

 slagfigurer, utan endast runda hål. Man använder då med för- 

 del mjukare underlag, trä eller papp, och kan då få slagfigurer, 

 som äro stora, men grofva och oregelbundna och bäst ses med 

 blotta ögat eller med lupp. 



Slagfigurerna hos grafit äro af helt annan natur än t. ex. 

 de hos glimrarne. Hos de senare eger en bristning rum, så att 

 sammanhanget mellan molekylerna i vissa riktningar upphäfves. 

 Hos grafit ser man aldrig någon bristning utan endast en för- 

 skjufning. Slagfigurerna kunna hos detta mineral helt och hål- 

 let återföras på de förr omtalade glidytorna. 



Under det att slagfigurerna hos glimmerarterna utvisa, i 

 hvilka riktningar kohesionen är ett minimum för ett visst slag 

 af åverkan, så visar den analoga figuren hos grafiten, i hvilka 

 riktningar förskjufningsmotståndet är ett minimum för samma 

 slags åverkan. 



Pä grund af det sätt, hvarpå slagfigurerna hos grafiten upp- 

 stå, och deras egendomliga beskaffenhet är det i sig sjelf tyd- 

 ligt, att volymen af de framsprungna åsarne, räknadt ofvan 

 basisytans plan, är lika med volymen af det hål, som den ko- 

 niska spetsen förorsakat. 



Genomgångar. 



BeträflTande grafitens genomgångar äro uppgifterna mycket 

 stridiga i olika mineralogiska handböcker. Detta manade till 

 en undersökning af förhållandet. 



TscHERMAK och Naumann-Zirkel anföra utom de basi- 

 ska genomgångarne äfven prismatiska; huruvida härmed menas 

 hexagonalt prismatiska eller monoklin, d. v. s. tre eller två 

 genomgångsriktningar, framgår ej af sammanhanget. Des Cloi- 

 ZEAUX deremot anger genomgängsriktningar parallelt med Kenn- 



