44 SJÖGREN, GRAFITENS KRISTALLFORM OCH FYSISKA EGENSKAPER. 



GOTTS griiiidrhoraboeder, under det att Dana ej omnämner an- 

 nan genomgång än den basiska. 



undersökning af grafit från Ceylon har gifvit vid handen, 

 att densamma ej eger andra genomgångar än den basiska; vid 

 sönderslitning af kristallfjäll tvärs öfver, sker bristningen antin- 

 gen alldeles oregelmässigt eller ock parallelt med glidytor och 

 tviljingsplan. 



Grafiten från Pai-gas förhåller sig likadant. Rörande mas- 

 ugnsgrafiten är redan förut anmärkt, att dess genomgångar 

 parallelt med basplanet äro vida mindre tydliga än hos öfriga 

 grafitvarieteter. 



Häraf synes framgå, att kobesionsegenskaperna hos olika 

 grafitsorter äro variabla. 



Förbräimiugs- och etsflgurer. 



Etsfigurerna hos grafiten äro af ganska stort intresse, enär 

 de bättre än några af mineralets öfriga egenskaper ge ledning 

 vid bestämmandet af kristallsystemet. De etsfigurer, man på 

 olika sätt erhåller, tala otvetydigt för antagandet af det hexa- 

 goiiala systemet. 



För framställning af etsfigurer ligger det närmast att an- 

 gripa mineralet med syrgas, och detta kan då ske på två olika 

 sätt: antingen upphettar man mineralet i en ström af torr syr- 

 gas eller utsätter man det för syrgas in statu nascenti genom 

 att "koka det i en blandning af kaliumkromat och svafvelsyra. 

 Vid båda tillfällena erhåller man likadana etsfigurer. 



Liksom i öfriga fall förhålla sig olika grafitarter något 

 annorlunda vid etsning, i det att somliga angripas lättare, andra 

 svårare. Masugnsgrafiten har visat sig vara den, på hvilken 

 etsfigurer lättats framställas. 



Vid försöken på torra vägen användes en porslinsdegel med 

 perforeradt lock, genom hvilket syrgasen, på vanligt sätt torkad, 

 inledes. Degeln upphettades öfver blästerlampa en, två eller ^ 

 tre minuter; med en Bunsens brännare erhålles ej tillräcklig hetta 

 för framställningen af förbränningsfigurer. 



