ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. h'ÜUHANDLINGAR 1884, N:0 4. 91 



ligt, utan qvarblifver en hvit återstod och blifver en (irumliuL' i 

 vätskan af antinionsyrad antimonoxid. 



Oin mineralets klorvätelösning öfvermättas med kaustik 

 ammoniak, så erhållas en ymnig, hvit, voluminös fällning, hvil- 

 ken dock hastigt mörknar och efter någon tid blifver fullkomligt 

 mörkbrun. Mineralet i fint pulver, kokadt med kalilut, sön- 

 derdelas, vätskan blifver gulaktig, men återstoden mörkbrun- 

 Denna sistnämnda löses lätt och fort i köld af utspädd klor- 

 vätesyra och sistnämnda lösning afFärgar blott spårvis kame- 

 leonlösning — hvilket visar, att endast en högst ringa halt af jern- 

 oxidul ingår i mineralet. Om kalilösningen försättes med en 

 lösning af salpetersyrad silfveroxid, och sedan öfvermättas med 

 kaustik ammoniak (såsom Fresenius i sin qvalitativa analyti- 

 ska kemi, 14:de upplagan, pag. 182 föreskrifver), så qvarblifver 

 i lösningen ingen svart silfveroxidul — till tecken, att antimonen 

 i mineralet ej förefinnes såsom antimonoxid, utan såsom anti- 

 monsyra, ett förhållande, hvartill för öfrigt äfven af andra om- 

 ständigheter skulle kunna slutas. 



Vätesvaflegas inledd i mineralets utspädda sura klorvätelös- 

 ning ger temligen straxt, och i köld, ymnig fällning af orangefärgad 

 svafvelautimon; först derefter, vid längre tids inledning, och i 

 synnerhet vid lösningens uppvärmning till omkring 70% faller ej 

 obetydligt gul svafvelarsenik. Efter de fällda svafvelmetaller- 

 nas affiltrering förblifver lösningen vattenklar och färglös. Här 

 må i förbigående anmärkas, att jag, vid min nedan angifna qvan- 

 titativa analys af mineralet, begagnade mig af denna method 

 för att skilja antimon och arsenik åt, och är den använd- 

 bar, om mau blott iakttager försigtighet, och afbryter gasinled- 

 ningen i rätt tid samt låter gasen först verka i köld, sedan i 

 värme. Det bevisade sig härvid tillfullo, att det var i form af 

 arseniksyra, som arseniken ingår. Den frånskiljda svafvelanti- 

 monen kokades med klorvätesyra och blef blott litet svafvel- 

 arsenik qvar; svafvelantimonens klorvätelösning, försatt med 

 vatten, fälde ymnigt af den bekanta hvita antimonoxiden, hvil- 

 ken åter profvades för blåsrör, som visade de kända reak- 



