ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANULhNGAR 1884, N:0 4. 105 



A består af länga, porösa celler, horisontalt eller litet snedt 

 stälda. B har vertikala, sneda och horisontala celler, som för 

 öfrigt likna -4s. Vid buksömmen gör det en mer eller mindre 

 tydlig utbugtning (fig. 24). Denna utgöres till största delen af 

 horisontala celler i radial riktning. — På en yngre fruktvägg 

 finnes en utbugtning såväl vid ryggkanten som vid buksömmen. 

 Jag har till och med funnit delningar i dessa lika dem hos Po- 

 tentilla. — De sneda, horisontala och vertikala cellerna omväxla 

 med hvarandra. De horisontala behöfva ej vara parallela med 

 ^s celler. De kunna tvärt om vända och vrida sig på olika 

 sätt och bilda, äfven på andra ställen än vid buksömmen, skarpa, 

 smala utbugtningar, der cellerna hafva radial riktning. Afven 

 de vertikala och sneda cellerna bilda oregelbundna, såväl grunda 

 som skarpa utbugtningar. 



Kristallskiktet visar samma oregelbundna karakter som B. 

 Det är emellanåt afbrutet, på somliga ställen tjockare än på 

 andra, följer Bs oregelbundna bugter och tyckes någon gång 

 tränga sig in i B, i det att äfven der kunna förekomma spridda 

 kristaller. 



Den inre, mera tjockväggiga delen af det parenkymatiska 

 skiktet har mera oregelbundna, i förhållande till sin vidd ej 

 särdeles långa celler, hvilka växla såväl till storlek som form 

 (fig. 23). De ligga horisontalt och i något så när radial rikt- 

 ning, så att de taga sig ungefär lika ut på ett längdsnitt som 

 på ett tvärsnitt. Dock växla de något äfven till sin riktning. 

 Mellan dessa celler tränga sig ofta in andra korta, smala och 

 mera rundade, och utomkring de förstnämda, fast ej på alla 

 ställen, ligga smala, långa och vertikala celler, möjligen tillsam- 

 mans med korta. Här och der förekomma kristaller. 



Några få tunnväggiga cellager följa sedan. Derefter kom- 

 mer ett lager, som ibland har något långsträckta, vertikalt stå- 

 ende celler, ibland deremot korta. Det innehåller på sina stäl- 

 len kristaller. Det har, om än ej alltid, tjockare väggar än de 

 underliggande tunnväggiga lagrens celler. Öfverhudens celler äro 

 ibland längre och då vertikalt stälda, ibland kortare. — Det skikt, 



