22 GYLUÉN, OM PLANETSYSTEMDTS UTBILDNING. 



med den obekanta, inen för alla planeter gemensam ma faktorn 



JR . Man vinner sålunda en ungefärlig föreställning om planet- 

 systemets anordning vid den tidpunkt, då ännu inga större mas- 

 sor voro koncentrerade i systemets centrum; detta dock natur- 

 ligtvis endast för så vidt här antagna förutsättningar äro riktiga, 

 nämligen att planeterna utbildats samtidigt med solen, men ej 

 blifvit afskiljda från denna under dess koncentrationsprocess. 

 Följande «-värden har jag sålunda funnit, dervid enheten an- 

 tagits 10 gånger" så stor som jordens medelafständ från solen. 



a 



Merkurius 0,4 4 3 X li^ 



Venus 0,5 19 » » 



Jorden 0,562 w w , 



Mars 0,625 w 'j 



Jupiter 0,8 5 » y> 



Saturnus 0,9 8 8 » » 



Uranus 1,177 » » 



Neptunus 1,3 2 2 » y 

 Differenserna emellan dessa afstånd förete nu ej någon lag- 

 bundenhet, liknande den, som för planeternas nuvarande an- 

 ordning blifvit angifven af Trnus. Deremot synas dessa diffe- 

 reiiser sönderfalla i tvenne grupper. Det är nämligen: 



Afståndet emellan Venus och Merkurius: 0,o7 6 x li^ 



» » Jorden » Venus: 0,0 4 3 » » 



» » Mars » Jorden: 0,0 6 3 » » 



» » Jupiter » Mars: 0,225 » " 



w » Saturnus » Jupiter: 0,i38 w » 



» n Uranus » Saturnus: 0,i8 9 » » 



n » Neptunus w Uranus: 0,i45 » » 



Den första och vigtigaste slutsats man kan draga ur de 

 anförda siffrorna, är den, att planeterna ursprungligen varit 

 relatift mer sammanträngda än de nu äro det. Planetsystemet 

 måste då åt en åskådare i stort afstånd hafva visat en anblick 

 liknande den, vi erhålla genom att betrakta t. ex. ringtöcknet 



