34 AF KLERCKER, EN HYPOTES OM DET »RÖDA SKENETS» UPPKOMST. 



Till en början må nämnas, att under nyssnämnda dagar livar- 

 ken ha7'ometertrycket eller temjyeraturen vid jordytan utvisade 

 någonting ovanligt. Sålunda varierade trycket mellan 752,4 och 

 765,5 mm. (reduceradt till 0° C), och temperaturen kl. 2 e. m. 

 mellan + 2%4 och — 4%2. 



Vanligen visade sig luften vid dessa tillfällen, frampå da- 

 gen och intill solnedgången, helt och hållet molnfri, ehuru al- 

 drig med den djupblå färg, som utmärker en fullkomligt ren 

 himmel. Öfver det hela låg liksom en fördunklande slöja, som 

 utöfvade en sällsam inverkan på ljusbrytningen. Det genomgå- 

 ende solljuset, liksom senare på qvällen äfven månljuset, erhöll 

 nemligen häraf en högst ovanlig, i grönt dragande färg. Spek- 

 troskopet utvisade då, förutom en nästan fullkomlig frånvaro af 

 gula strålar, hvilkas plats i spektrum upptogs af ett dämpadt 

 gröugult skimmer, tillika en betydlig absorption inom de röda 

 och synnerligast inom de violetta delarne af spektrum. 



Dessutom låg som oftast närmast jordytan, äfven de dagar 

 då det röda skenet uteblef, en för årstiden ovanlig tung dimma 

 eller rök, som i reflekteradt solljus hade på solsidan af himlen 

 en gråbrun, men på motsatta sidan en askgrå färg. Men denna 

 dimmas närvaro öfver ort och ställe, hvarifrån fenomenet iakt- 

 togs, hade tydligen intet att skaffa med fenomenets uppträdande, 

 ty detta skedde jemväl när icke denna dimma förefanus. Der- 

 emot är det otvifvelaktigt, att den haft inflytande på en del af 

 de optiska företeelserna vid solnedgången, om, såsom väl är tro- 

 ligt, den legat utbredd jemväl öfver aflägsna orter bakom den 

 vestra horizonten, och delvis absorberat de solstrålar, som der- 

 städes gått nära intill och parallelt med jordytan. 



Fenomenet, som började och utvecklade sig hvarje gång på lika 

 sätt, ehuru med olika intensitet, kan indelas i följande två stadier: 



Första stadiet. Några timmar före solnedgången uppkom 

 småningom på himlen ett mer eller mindre intensivt, nästan 

 fullkomligt kvitt sken., inora ett större område, af cirkulär eller 

 något oval form, hvars medelpunkt befann sig omkring 9 grader 

 rätt öfver solen, och hvars diameter tycktes vara omkring 15 



