80 THEOKIN, VAXTMIKROKEMISKA STUDIER. 



tjock rot (S. nigricans) gör svafvelsyra röd färg, och jeruklorid 

 frambringar äfven hos de finaste rötter i många celler en huf- 

 vudsakligen mörkgrön färg. 



Af förestående redogörelse framgår det, att salicin och garf- 

 syra hos Salix pentandra förhålla sig ungefär som populin och 

 garfsyra hos Populus candicans, d. ä. salicin och garfsyra fin- 

 nas i obetydlig mängd i det unga årsskottet^), små qvantiteter 

 af dem ledas dit från grenen, största delen af dem erhåller års- 

 skottet genom bladens verksamhet, och skott från äldre stam- 

 mar samt rötter förses ofta dermed i mindre mängd än andra 

 grenar. 



Det enda afvikande hos S. pentandra är den större mängd 

 salicin, som fins i dess hänge,, än det förekommer populin i 

 hänget till P. candicans. Men vi få härvid ihågkomma, att 

 hänget hos S. pentandra på en kort stam hyser flere blad, som 

 äfven kunna förse det med salicin, och att det för öfrigt under- 

 söktes, först sedan frukterna hunnit en viss utveckling. 



Pyrus Malus L. 



Om man mellan objekt- och täckglasen lägger i vat- 

 ten några snitt af en t. ex. 2 års gammal gren, helst på 



') På denna omständighet har jag förut fästat uppmärksamheten (jfr. Ofvers. 

 af K. Vet. Akad. förhand!. 1882). Samtidigt begagnar jag tillfället att till 

 denna uppsats göra ett tillägg. Det heter der, att bladtandsglaudlernas ra- 

 diala celler få af jernklorid violett färg. Detta har nog sin rigtighet. Men 

 om man upplyfter täckglaset, så att jernklorid finnes på glandelns uppåt 

 vända sida, blir sagde violetta färg mycket obetydlig. Innan man händelse- 

 ,vis gör detta experiment, kan man ej misstänka något annat, än att radial- 

 cellernas innehåll verkligen får denna färg, ty den violetta färgen begynner 

 ej en mikro millimeter utanför radialcellernas yttre kant och sträcker sig ej 

 en mikromillimeter innanför den inre ändan, der glandelparenchymet vidta- 

 ger, (jag lade nemligen glandeln hel mellan glasen). Nu begriper man, se- 

 dan man kommit att lyfta pä täckglaset, att den violetta färgen ej eller obe- 

 tydligt härrör från ett så färgadt innehåll i radialcellerna, utan helt enkelt 

 är en optisk företeelse. Hos S. latifolia förspörjes verkligen en rödviolett 

 färgantydan, äfven sedan täckglaset blifvit upplyftadt. Huru som helst ut- 

 göres nog det allra mesta af det, som i dessa båda arters glandelceller och 

 secret genom jernklorid antar särskild färg, af salicin och garfsyra. Den 

 niörkvioletta färgen tyder möjligen på något annat ämne. 



