ÖFVEllSIGT AF K. VETKNSK.-AKAD. FÖRIIAN Ul.lNOAR 1 884, N:0 5. 9.'^ 



staiDiiion, utgå nämligen bilda från den tjockare stamnien, me- 

 dan den smalares topp vid eller efter fcii'eningen gått förlorad. 

 I detta afseende ännu märkligare äro de sammanväxta stammar, 

 som ofvanför föreningspunkten te sig såsom endast ett träd. 

 Sådana fall har jag iakttagit hos asken (Fraxinus excelcior) 

 och silfverpoppeln (^Populns alba). Den af mig åsyftade asken 

 finnes i trädgården till Fryxell-Langensköldska stiftelsens egen- 

 dom Ekholmen på Dalsland och silfverpoppeln i Kongl. Skogs- 

 institutets park vid Stockholm. Båda dessa fall framställa ett 

 upptill normalt utbildadt träd, nedtill uppburet af tvänne stam- 

 mar. Dessa sammanväxningar synas hafva uppkommit på det 

 sätt, att sedan stammarne på vanligt sätt förenats, den svagare 

 antingen i följd af öfverskuggning dött, eller ock den ena stam- 

 men med afsigt borttagits. En likadan sammanväxning är förut 

 iakttagen af Ed. Kehrner^) hos boken. 



Såsom Seidel-) betonat, synes det icke bilda något märk- 

 bart hinder för sammanväxningen, att stamdelarne möta hvar- 

 andra under vinkel, äfven om vinkeln skulle blifva rät d. v. s. 

 stammarne korsa hvarandra. Fig. 3 och 4 tafl. XV visa exempel 

 härpå. De i fig. 3 afbildade tallstammarne, som tillhöra Kongl. 

 Skogsinstitutets samlingar, äro förenade genom en, såsom det vid 

 undersökningen visat sig, ursprungligen från den tjockare stam- 

 men utgående gren, som kommit in mellan en qvistkrans hos 

 den smalare stammen och der förenat sig med denna. Grenens 

 utanför sammanväxningsstället belägna del har derefter, i likhet 

 med hvad fallet vanligen är i fråga om grenarna i täta barr- 

 skogar, af brist på ljus dött och slutligen bortfallit. Den i fig. 

 4 afbildade, riksmusei samlingar tillhöriga tallstammen, har er- 

 hållit sitt egendomliga yttre på så sätt, att stammen blifvit 

 nedböjd, derefter sträfvat mot höjden och härvid kommit i be- 

 röring med sin nedre del, hvarigenom föreningen i a möjliggjorts, 

 ehuru stamdelarne vinkelrätt korsa hvarandra. 



') 1. c. 

 2) 1. c. 



