94 ÖRTENBLAD, OM SAMMANVÄXNINaAR HOS VEDSTAMMAR. 



Icke ens en rakt motsatt riktning hindrar delarne att sam- 

 manväxa. Jag har likväl endast varit i tillfälle att iaktaga ett 

 sådant fall och detta i fråga om en björkrot (tafl. XVI fig. 2). 

 Roten har vid sitt framträngande mött något hinder vid a, nöd- 

 gats vända och växa i en med den ursprungliga motsatt rikt- 

 ging, härvid mött sin öfre del och med denna i h sammanvuxit. 



II. 



Sammanväxningens förlopp har hittills ej från början kun- 

 nat följas, emedan man icke lyckats finna tvänne stamdelar, 

 stadda i det första sammanväxningsstadiet. Ej heller har man 

 i detta afseende med framgång kunnat anställa experiment. Dr 

 Max Franke^) omnämner, att han utan resultat i drifhus sökt 

 åstadkomma sammanväxningar hos Ficns 'Scandens. Grenar 

 sammanbundos dels m.ed alldeles oskadad bark, dels sedan bar- 

 ken sårats eller ock helt och hållet borttagits i beröringsstället.. 



Jag har emellertid varit lycklig nog att bland af mig under- 

 sökta sammanväxningai', hvilka i allmänhet varit så långt fram- 

 skridna, att årsringarne sammanflutit, finna tvänne par alm- 

 stammar, der hos det ena paret endast den allra första samman- 

 växningen inträdt, medan hos de båda andra stammarne för- 

 loppet framskridit något längre, utan att likväl kambierna föi- 

 enats. Barkens ytor på dessa stammar visa, hvad man efter 

 noggranna undersökningar af den bark, som efter fullständig 

 sammanväxning inneslutes af årsringarna, kunnat vänta, nämli- 

 gen att före sammanväxningen någon mekanisk, genom gnidning 

 förorsakad, sönderslitning af de döda väfnaderna hos barkytorna 

 ej egt rum, ntan att dessa i detta afseende varit oskadade. 



Af nämnda stammar förvaras ena paret bland riksmusei 

 botaniska samlingar, och af det andra äro vid samma museum 

 mina mikroskopiska preparat tillgängliga. 



Sammanväxningen började hos almstammarne på det sätt, 

 att i springor hos de yttre, döda barklagren eller på ställen, der 

 ') 1. c. 



