96 ÖRTENBLAD, OM SAMMAKVÄXNINGAR HOS VEDSTAMMAR. 



fuktigheten och sålunda varit mjukare, hvarigenom dess trans- 

 versalspänning mindre hämmat årsringarnes tillväxt. 



Den ökade tillväxten på insidorna är isynnerhet under sista 

 och delvis äfven näst sista året påfallande, hvilket förklaras 

 deraf, att barken, som redan under de föregående åren på sin 

 yta måst sönderspricka, under de två sista åren äfven börjat 

 undanträngas i följd af stammarnes tilltagande tryck mot hvar- 

 andra. Barken är sålunda i sammanväxningsstället a ganska 

 tunn, hvilket gör hans transversalspänning ännu mindre. Nu 

 kan likväl icke största tillväxten hos årsringen försiggå vid a, 

 emedan trycket här verkar hämmande; vid h och c åter hindrar 

 h varken tryck eller transversalspänning, h vårföre äfven tillväxten 

 här varit lifligast. 



Denna stora tillväxt åt sidorna drifver barklagren utåt — 

 i detta fall hufvudsakligen mot b — och gör> sålunda, att sam- 

 manväxningen på en ökad yta kan inträda. Men emedan ved- 

 cellerna bättre än barkens lösa väfnader motstå tryck, blifva. 

 dessa senare allt mera förträngda, hvarigenom de svulstformiga 

 upphöjningar bildas, som utanför föreningsställena hos samman- 

 växta stammar förekomma (tafl. XV fig. 2 vid h). Dessa svulster 

 innehålla flera tjockväggiga element än öfriga delar af barken — '- 

 en följd af det större tryck, h varför dessa barklager varit ut- 

 ' satta. Sålunda träffar man t, ex. i dessa svulster hos granen 

 stora samlingar sklerenkymceller. 



Granskas fig. 4 å tafl. XVI närmare, finner man lätt, att 

 barklagren icke från föreningspunkten a mot c kunna förträngas, 

 emedan härför en betydande kraft skulle erfordras. Genom års- 

 ringarnes starkare tillväxt i de af c angifna punkter blifva 

 nämnde barklager allt mera afstängda. Vid en fullständig sam- 

 manväxning stammarne emellan skulle derföre barklagren mel- 

 lan a och c inneslutits af årsringarne. Regelbundet inträder 

 nämligen, att barken på ännu ett ställe sammanväxer och för- 

 tränges, så att kambierna äfver här kunna förenas. Detta för- 

 hållande visar de a tafl. XV i fig. 2 och 5 afbiidade tvärsnitten. 

 Då man någon gång finner endast ett ursprungligt saraman- 



