ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. rÖKlIANDLINGAH 1 8 84, N:0 5. 113 



samma salter som då detta begagnades enbart säsom fluss- 

 niedel; likaledes, då kloriiatrium var ötVervägande, samma sal- 

 ter som med detta enbart. I sistnänida fall gick emellertid 

 reaktionen trögare än om något natriumvolframat tillsattes; äf- 

 ven var det svårare att erhålla homogena produkter, och smäl- 

 tan antog lätt, till följd af volframsyrans partiela reduktion, en 

 grå eller gråblå färg. 



Smältningen skedde vanligen för bläster i en större platina- 

 degel. När smältan blifvit fullt klar, flyttades degeln öfver en 

 bunsensk brännare, då salt började utkristallisera, i allmänhet 

 genast och tämligen hastigt, stundom långsamt och i den mån 

 hettan modererades. En och annan gång lyckades det ej, oak- 

 tadt ihärdig blästring och ytterligare tillsats af volframsyra få 

 all oxiden löst; i så fall afhälldes den klara smältan och lem- 

 nades att kristallisera i en annan degel. 



När klornatrium ensamt användes som flussmedel, angreps 

 degeln ej obetydligt och klorgas bortgick. Efter processens slut 

 visade sig degelns inre väggar tydligt kristalliniska. 



De vid smältningen erhållna volframaterna isolerades med 

 varmt eller kallt vatten och uttvättades fullständigt. Deras 

 homogenitet utröntes medels mikroskop. Någon gång, då ej 

 upprepade smältningar gåfvo homogent salt, kunde sådant af 

 tillräcklig renhet för analys erhållas genom slamning. 



De här nedan beskrifna salterna äro, för så vidt ej annat 

 uttryckligen anmärkes, olösliga i vatten, angripas först efter en 

 längre tid märkbart af kalla utspädda syror, men dekomponeras 

 fullständigt, ehuru ganska trögt, om de i pulveriseradt tillstånd 

 behandlas med varm saltsyra. 



De flesta analyserna äro utförda genom att på detta sätt 

 upprepade gånger på vattenbad behandla salterna med klorväte, 

 frånfiltrera den olösta volfrarasyran, som tvättades med starkt 

 klorvätehaltigt vatten, glödgades och vägdes. Oxiden har be- 

 stämts som sådan genom hydratets fällning — någon gång oxa- 

 latets — och glödgning. Natronhalten bestämdes som klor- 

 natrium. För att kontrollera metoden, sönderdelades i några 



Öfvers. af K. Vet-Akad. Förli. Arg. 41. N:o 5. o 



