172 LARSON, EN NY METOD FÖR ALUNTILLVERKNING. 



orostad skiffer, var med andra ord ringa. Den rålut, som er- 

 hölls, hade en sp. vigt af 1,098 vid 17° och innehöll ungefär 10 

 vigtprocent vattenfria salter, bestående af: 



Procent. Eqv. -förhållande. 



Lerjord... 7,o6 l,oo. 



Jernoxid 17,78 1,62. 



Manganoxidul 0,38 0,o8. 



Kaik 1,30 0,34. 



Magnesia 3,9i 1,43. 



Natron l,5o 0,35. 



Kali _- 7,06 1,17. 



Svafvelsyra (SO3) 59,90 10,93. 



99,41. 

 Råluten innehöll således något mer kali än hvad för aliin- 

 bildningen var behöfligt. Af detta kaliöfverskott förlorades en 

 del vid råluteiis inkokning i det under kokningen afsatta s. k. 

 alunslammet, som bearbetas på rödfärg, och hufvudsakligen ut- 

 göres af ett basiskt, kalihaltigt ferrisulfat. Dock innehöll den 

 koncentrerade alunluten, enligt dera utförd analys, ännu mot 1 

 eqv. lerjord 1,0 9 eqv. kali, hvaraf öfverskottet ej tillgodogjordes. 

 Ej heller tillgodogjordes magnesiumsulfatet, som slutligen qvar- 

 stannar i moderluten från jernvitriolen. Då magnesiumsulfatet 

 lätt kan med koksalt i kokning omvandlas till vattenfritt natrium- 

 sulfat, så borde, enligt ofvanstående analys, för hvarje eqviva- 

 !ent ålan kunna erhållas 1,7 ö eqv. natronsulfat (inberäknadt det 

 i luten färdigbildade), hvilket väl förtjente tillvaratagas. Rå- 

 alunen (saffianen) innehöll 2 % jern, motsvarade 18 % jernalun. 

 Den efter 3 omkristalliseringar i handeln sända alunen gaf med 

 vatten en grumlig lösning, som ännu färgades starkt af ferro- 

 cyankalium. 



Af hvad här nr den i fråga varande uppsatsen blifvit an- 

 fördt torde följa, att om ock en ratiouel bearbetning af alun- 

 skiffern företer åtskilliga, icke obetydliga tekniska svårigheter, 

 så har dock den hittills vanliga arbetsmetoden lemnat allt för 

 mycket öfrigt att önska. I sjelfva verket har arbetet vid våra 



