174 LARSON, EN XY METOD FÖR ALUNTILLVERKNING. 



nämnda lösningen hufvudsakligen erhålles jernvitriol, hvilken 

 endast har hälften så stort handeisvärde som god alun. Att 

 detta arbetssätt i England kan ega praktisk betydelse, beror 

 sannolikt på den omständigheten, att svafvelsyra der kan er- 

 hållas i ansenliga mängder som affallsprodukt från de stora 

 kemiska fabrikerna (t, ex. från raffinering af oljor m. fl. fabri- 

 kationer) för så godt som intet. 



Den numera i Europa vanligaste metoden att framställa 

 alun och svafvelsyrad lerjord går ut på att behandla bränd, jern- 

 fattig lera, helst »kaolin» med »kammarsyra», d. v. s. svafvel- 

 syra af eg. vigt 1,52 — 1,55. Då vårt land i Skånes stenkols- 

 förande formation har mägtiga lager af temligen jernfri lera, 

 borde nyssnämde metod hos oss möjligen kunna komma till an- 

 vändning. Jag har derföre i denna riktning utfört åtskilliga 

 försök med nedanstående tvenne leror. 



Tah. A. Analys .3 och 4 af 



Höganäslera Billesholmslera. Rostad alunskiffer 



(o) i glödgadt prof. (4) i glödgadt pvof. från Lovers bruk^). 



Jernoxid 2,38 % 2,34 % 15,2 1 %. 



Kalk 0,41 » 1,04 » ' 0,93 » 



Magnesia 0,3 1 » — 1,23 » 



Lerjord 31,56 » 43,46 » 17,oo » 



Kiselsyra 61,75 » 52,49 » 56,i6 » 



• Svafvelsyra — — 5,66 » 



Alkalier + för- 1 , ^ Natron 0,5:. » 



> 3,5 9 » 0,6 7 » ^. ,. 



■ lusti) ) Kah 4,34 » 



Summa 100,oo » 100,oo » 101,08 ». 



Glödgningsförlust 16,85 » 17,84 ». 



Om dessa analyser jemföras, så finner man genast lerornas 



. öfverlägsenhet såsom lerjordsmaterial för framställning af ler- 



jordssalter framför den rostade alunskiftern; ty de innehålla 



endast en ringa bråkdel (V^^ — V20) jernoxid i förhållande till 



lerjorden, under det att den rostade alunskiftern innehåller nästan 



') Alkalier hafva icke blifvit bestämda direkt, utan inräknats i förlusten. 

 -) Professor Ekman i skrifvelse till aktiecolaget »Siluria» af d. -% 1876. 



