ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. l'ÖRHANDLINCJ AK 1884, N:0 5. 177 



Aluminiumsulfat 48,o3 %, 

 Natriumsulfat 5,2 1 » 

 Vatten 46,7 6 » 



Summa 100,oo %. 



De fordringar, som man uppställer på en god »svafvelsyrad 

 lerjord» äro: 



l:o) att den icke skall innehålla fri svafvelsyra; 



2:o) att den skall vara jernfri; 



3:o) att den skall innehålla så litet alkalisulfater och andra 

 salter som möjligt; 



4:o) att halten af aluminiumsulfat skall vara ungefär 50 %. 



Af ofvanstående analyser synes, att den »svafvelsyrade ler- 

 jord», som erhålles genom Billesholmslerans behandling med 

 svafvelsyra, uppfyller dessa vilkor och, till följd af denna leras 

 ringa halt af alkalier, vilkoret 3:o) i högre grad än det utländ- 

 ska saltet. 



Genom att försätta den svafvelsyrade lerjordslösningen med 

 kaliumsulfat kan naturligtvis också ren alun erhållas. En in- 

 dustri för dessa begge salter bör således kunna grundas på 

 Billesholmsleran, under förutsättning att svafvelsyra kan fås för 

 tillräckligt billigt pris. 



Jag har emellertid sökt finna en utväg, att med Billes- 

 holmslera som lerjordsmaterial tillverka alun på ett mer ekono- 

 miskt sätt och oberoende af svafvelsyrepriset. En källa för 

 svafvelsyra finnes nämligen i det sura natriumsulfat, som i stor 

 mängd erhålles som biprodukt vid salpetersyre- och svafvelsyre- 

 fabrikerna. Då i Sverige icke finnes någon sodaindustri, der 

 detta salt kan finna användning, är det en mycket billig han- 

 delsvara och den omättade svafvelsyra, som deri ingår, ställer 

 sig vid nuvarande pris omkring 3 gånger billigare än kammar- 

 syra, d. v. s. svafvelsyra af 1,5 2 — 1,55 eg. vigt. 



Dess sammansättning är, sådant det levereras från de i 

 tabellen C uppgifna fabriker, enligt af mig utförda analyser, 

 följande: 



Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 41. N:o 5. 12 



