ÖFVEIISIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANÜLINGAK 1884, N:0 (>. 29 



Riktigheten af detta påståendes första del är lätt att inse. 

 Under koncentrationsprocessen undergår nämligen banan en för- 

 skjutning, så att systemets tyngdpunkt, som varit den ursprung- 

 liga banans medelpunkt, omsider blir hennes brännpunkt. Om 

 nu ändpunkterna af banans stora axel ursprungligen legat nära 

 systemets gränser, så måste, i följd af förskjutningen, om den- 

 samma varit tillräckligt stor, den ena af dem öfverskrida dessa 

 gränser under det att den andra närmar sig tyngdpunkten. 



Beviset att denna förskjutning af banan utom systemets 

 gränser föranleder en förstoring af excentriciteten, är vida svå- 

 rare; att föra detsamma fullständigt, d. v. s. att derjemte ange 

 förstoringens belopp och förlopp, är ej heller möjligt, utan att 

 dertill uppställa flere, mycket sväfvande hypotheser. Jag måste 

 derföre inskränka mig till att visa, det en förstoring öfverhufvud 

 eger rum. 



Uttrycket för centralkraften är, då de i min föregående af- 

 handling^) använda beteckningarna bibehållas, 



-^ + Br 



Detta uttryck gäller likvisst endast så länge kroppen befinner 

 sig inom systemet. Då kroppen träder utom systemets gränser 

 inverkar hela systemets attraktion såsom om all dess massa vore 

 förenad i tyngdpunkten. Betecknas således sferens radie med 

 jR, så blir hela massan proportionel mot A + BR^, och central- 

 kraften har nu formen 



A + BR^ 



Då det nu endast är fråga om att vinna en lösning, som i all- 

 männare drag anger rörelsens natur, så kunna vi, i stället att 

 undersöka rörelsen särskildt utom sferen, undersöka rörelsen i en 

 enda bana, hvilken vi tänka oss betingad af en centralkraft, 

 som ligger emellan de båda omnämnda. Såsom uttryck för en 

 sådan centralkraft kan man använda följande, hvilket utgör det 

 arithmetiska medelvärdet af de anförda. 



') Öfversigten, 1884, Maj. 



