76 AF KLEB.CKER, ÖFVERHUDENS MEK. FUNKTION HOS VÄXTERNA. 



Den apparat jag användt var af samma konstruktion, som 

 den SCHWENDENER m. fl. nyttjat, d. ä. den bestod af en flytt- 

 bar horisontal arm, som bar i spetsen en klämmare afsedd att 

 fastliålla undersökningsföremålets öfre ända, samt en med våg- 

 skål försedd skrufpinsett, att fästas i dess nedre ända. Våg- 

 skålen belastades med hagel, och de vexlande afstånden mellan 

 tvänne före försökets början på den väfnadsremsa, som skulle 

 undersökas, med anilin gjorda märken aflästes med en kate- 

 tometer tillhörig Stockholms Högskola. Sedermera belastades 

 vågskålen så mycket att remsan brast, hvarigenom erhölls ett 

 mått på hållfastheten. 



Genomskärningsytan hos de undersökta väfnadsremsorna be- 

 räknades efter en metod analog med den Ambronn på SCHWEN- 

 DENERS råd nyttjat. Ett på remsans smalaste ställe taget tvär- 

 snitt aftecknades nämligen på papper medels en kamera klara. 

 Härefter afritades — vid samma förstoring och på samma pap- 

 per — en under objektivet lagd mikrometerskala. Med ledning 

 af den så erhållna skalbilden på papperet tecknades en rätlinig 

 flgur t. ex. en rektangel, som inneslöt teckningen af tvärsnittet. 

 Det var då lätt att beräkna, huru stor yta på objektet denna 

 rektangel motsvarade. Härpå utskärs rektangeln och vägdes. 

 Då man sedermera ur denna utskar tvärsnittsfiguren och vägde 

 äfven den, så måste tydligen ytorna förhålla sig som de mot- 

 svariga vigterna. 



Först undersöktes tunna, medels en rakknif afdragna 

 remsor af epidermet med hänsyn till elasticitet och tänjbarhet 

 och befanns dervid (se tabell 1) att denna väfnads elasticitets- 

 gräns ligger särdeles lågt — de använda belastningarne fram- 

 kalla redan en betydlig blifvande förlängning och väfnaden för- 

 håller sig dervid som fullkomligt oelastisk — , hvadan dess egen- 

 skaper således i detta hänseende öfverensstämma med kollen- 

 kymets'), hvilket ju ock var att vänta, då bägge dessa cellväf- 

 nader äga väggar, sammansatta till största delen af ren cellulosa. 



') Jfr Ambronn : Pringsmeims Jahrbücher, Bd 12 p. 473. 



