78 AF KLEBCKER, ÖFVEKHUDENS MEK. FUNKTION HOS VÄXTERNA. 



dersokningsmaterialet ej städse hemtades från motsvariga delar 

 af stänglarne, hvadaii förhållandet mellan cell-lumen och vägg 

 ej var konstant. De högsta talen (i exp. .3, 4 och 5) tillhöra 

 äfven just epidemi taget från gamla stänglars midt, hvilket hade 

 starkt förtjockade membraner. 



Äfvenledes utöfvas väsentligt inflytande af förhållandet mellan 

 de i undersökningsföremålet ingående relativa mängderna meka- 

 nisk och respirerande ') epiderm. Så har försök 3, i hvilket ute- 

 slutande mekanisk epiderm användes, ock gifvit det största 

 hållfasthetsmåttet. 



Af tabellen framgår att Aphyllanthes'' öfverhud besitter en 

 högst betydlig hållfasthet, hvilket isynnerhet visar sig vid en 

 jämförelse med hållfastheten hos andra växters epiderm och 

 öfriga väfnader. Jag meddelar för jämförelses skull här nedan 

 några tal lånade från Lukas. 



Tabell S. 







Hållfasthetsm; 



Växt. 



Väfnad. 



pr 0,01 mm^ 



(medeltal) 



grm. 



Saxifragn sarmentosa 



Epiderm') 



12.1 



» 



Kärlsträng') 



4,3 





KoUenkym^) 

 Epiderm-) 



63,1 



21,6 



Archangelica ofjicinalis ... 



» 



Kollenkym^) 



45,9 



JJeracleum Spliondy lium . . . 



Kollenkym^) 



88 



och här ha vi: 



90 



I .Aphyllanthes monspeliensis \ Epiderm^) 

 ') från bladskaftet, ^) från stainmeri. 



Det största hållfasthetsmått på någon öfverhud, Lukas 

 funnit, nämligen hos Archangelica är således endast 21 grm pr 

 0,01 mm^, då deremot det hos Aphyllanthes stiger till 90 grm 

 pr 0,01 mm^. 



Hos Saxifraga sarmentosa är enligt Lukas epidermet mera 

 hållfast än kärlsträngarne. Detta synes ock vara fallet här. 



') Jfr Klerckek: anf. st. p. 5. 



