ÖFVKRSIGT AK K. VETKMSK.-AKAD. FÖRHANDLJNGAK. 1884, N:0 8. 19 



Hcemaphriten^) förekom, likasom (ifriu;e arseniater, i den 

 niaiiiiangång, som förde aJlaktiten. J)en sitter i drtislwil till- 

 sammans med kalkspat i en gröngrå, liufvudsakligen af karbo- 

 iiater samt förvittringsprodukter af silikater och manganoxider 

 bestående, temligen lös massa. Drushålens väggar äro i regel 

 (tfverdragna med en livit beklädnadshinna. Mineralet är stän- 

 digt utbildadt i stråligt radierande, stundom klotformiga, stun- 

 dom oregelbundna partier af 2 till 10 mm. storlek; någon gång, 

 ^huru sällan, af 20 till 30 mm. utsträckning. Den punkt, hvar- 

 ifrån strålarne radiera, ligger vanligen närmare drushälets kant 

 och så att säga excentriskt. 



I matrix förekomma stundom ljusa partier af kalk- och 

 talk-karbonater, hvaraf bergarten får ett spräckligt utseende. 

 Denna bergart är tydligen en nybildning och har haft en obe- 

 tydlig utsträckning, enär den f. n. ej återfinnes i grufvan. De 

 få stuffer, som af densamma blifvit tillvaratagne, hafva funnits 

 i den del af varphopen, som under 1883 uppfordrades ur grufvan. 



H (Bmafibriten är mörkt hyacint- till granatröd, stundom vid 

 börjande sönderdelning mörkare, nästan öfvergående i svart. 

 Glansen, glasglans på kristallytorna, fettglans på brott- och ge- 

 nomgångsytorna. Streck och pulver ljust tegelrödt, med dragning 

 i grått, hårdhet knappast kalkspatens, eg. vigt = 3, 5 o — 3,6 5. 

 Vid svag upphettning blifver mineralet svart, men bibehåller sin 

 glasglans, vid rödglödgning brunt eller brungrått, samt antager, 

 glödgadt såsom pulver, en brunröd färg. För blåsrör smälter 

 lätt till en svart slagglik kula, som ej är magnetisk. Smälter 

 lättare än allaktiten och synadelphiten, sä att en mycket fin 

 splittra nästan smälter eller åtminstone afrundas i blotta ljus- 

 lågan. På kol, med och utan soda, ger den arseniklukt och 

 -4tted flusserna mangans och jerns reaktioner. Löses likasom 

 föregående arseniater lätt i klorvätesyra och utan svårighet af 

 andra syror. Ger i kolf vatten, men ej lukt af arsenik. Lös- 



') Af den härledning aifin = blod, som Igelström uppgifvit, måste mineralet 

 benämnas så, i analogi med Hsematit, Haematoconit m. fl. och ej Aimafibrit. 

 Denna anm. har redan skett i Sillimans Journal för Sept. 1884. 



