ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. TÖli HANDLINGAR 1 884, N:0 9. 7 



den nu anförda och som synes lämplig att gifva en klar inblick 

 i potentialens natur. Antag nemligen, att en ledande sfer A, 

 som har radien R, står i förbindelse med jorden, sä att dess 

 potential är noll. En elektrisk kropp B utvecklar genom för- 

 delning på afstånd elektricitet hos A. För att bestämma det 

 elektriska tillståndet hos denna sfer, tänka vi oss ett elektriskt 

 element C af kroppen med elektricitetsmängden dep och på af- 

 ståndet q från sferens medelpunkt. Genom fördelning utvecklar 

 detta element M A en elektricitetsmängd d}.i af motsatt tecken 



med dep. Såsom bekant '), utöfvar denna elektricitetsmängd 

 samma verkan utåt som om dfx vore koncentrerad i en punkt 

 a på den räta linien CO mellan sferens medelpunkt O och ele- 

 mentet C\ hvarvid a och C äro konjugerade. Läget af punkten 

 a eller, som W. Thomson benämner honom, den elektriska bilden 

 till C bestämmes genom linien CO:s skärning med basen till den 

 sferen tangerande koniska ytan, hvars spets är i C. Man kan 

 derför för punkter på sferens yta och utanför denna varande 

 punkter ersätta den på nämda yta utbredda elektricitetsmängden 

 med den i a anbragta elektricitetsmängden djii. Men emedan 

 potentialen är noll vid hela sferen och jemväl vid ytan, så är 

 för en punkt c hvilken som helst derstädes, om man sätter Cc = 

 T och ac = r' 



dw du, ^ 



-^ 4- ^- = O 



') Se t. ex. Mascart et loubert: Lejons sur TElectricité et le Magnétisme, I, 

 p. 183. 



