ÖFVERSIGT AF K. VE TENSK.-AKAI). FÖllHANDLINGAH 1884, N.O 9. 1 .'5 



I den följande framställningen förbigår jag tiere här upp- 

 trädande mineral, säsom granat, svart hornblände, glimmer, klorit 

 och bergbeck, hvilka ej synts mig erbjuda något mineralogiskt 

 intresse. 



Den del af föreliggande undersökning, som behandlar mine- 

 ralens fysiska egenskaper, har jag hufvudsakligen verkstält ä 

 Mineralog, petrografiska Institutet vid universitetet i Wien, och 

 är det mig en kär pligt att uttala min tacksamhetsskuld till 

 dess föreståndare, Hofrådet Tschermak, för den välvilja och 

 det intresse, hvarmed han följt och underlättat mina arbeten, 

 samt min förbindelse till Docenten M. Schuster för de väl- 

 villiga råd och upplysningar jag mottagit. 



Magnetit (Mn-magnetit). 



Detta mineral, som är af stor praktisk betydelse, då hit- 

 hörande grufvor, åtminstone i senare tid, så godt som uteslutande 

 arbetats pä manganhaltig järnmalm, har en särdeles stor utbred- 

 ning. Större stutfer af ren magnetit, som eljes äro mycket van- 

 liga vid våra järngrufvor, finnas ej. Vanligen träffar man detta 

 mineral uppblandadt med kvarts och kalcit; i mindre mängd 

 finnes det insprängdt i nästan alla här uppträdande mineral. 

 Det bildar smä gråsvarta korn; högst sällan har jag under 

 mikroskopet iakttagit verkliga kristaller af vanlig form. 



Att döma efter de analyser, som jag verkstält är magne- 

 titen alltid något manganhaltig. Mängden af denna järnet 

 företrädande metall är mycket olika. I afsigt att efterse, huru- 

 vida ej Hausmannit eller möjligen jacobsit här förekomma, har 

 jag vid några tillfällen gjort kvalitativ undersökning af magnetit- 

 artade korn, som därvid visat helt obetydlig manganhalt. En 

 analys af dylik magnetit från Slätgrufvan har jag förut publi- 

 cerat: det undersökta mineralet höll l,->s% MnO. 



I manganokalcit från Stollberget fann jag magnetitkorn, som 

 gåfvo stark manganreaktion. Magnetiten befriades frän karbonat 



