24 TVEIBULL, MINERALFÖKEKOMSTEN VID VESTEA SILFBEKG. 



efter otvetydiga bisilikater föreligga. När, som här är fallet, 

 ett monosilikat genom sönderdelning gifvit uppliof till ett dylikt 

 vattenhaltigt silikat, blir saken en annan. 



Af den föregående framställningen torde framgå, att ifråga- 

 varande produkt är att inregistrera bland de mineral, som Groth 

 i sin »Tab. Übersicht der Mineralien» ^) uppfor i ett särskildt 

 bihang, innefattande de mineral, som antingen bevisligt äro bland- 

 ningar eller åtminstone ej med säkerhet äro homogena. Då man 

 emellertid äfven a dylika »sammansatta» mineral ej kan undvara 

 ett namn, har jag på ifrågavarande användt det som mig synes 

 mest lämpligt, manganhisingerit, för att därmed betekna det 

 nära sambandet med den af gammalt kända Hisingeriten. 



Silfbergit. 



Jag har förut tämligen ofullständigt beskrifvit detta mineral-). 

 Som jag nu varit i tillfälle att, särskildt hvad de fysiska egen- 

 skaperna vidkommer, verkställa en så genomgående undersök- 

 ning som materialet tillåter, omnämner jag i och för fullstän- 

 dighet någon gång förhållanden hvarpå jag i nyssnämda arbete 

 redan fäst uppmärksamhet. 



Mineralet träffas mer eller mindre allmänt vid alla dessa 

 grufvor. I största mängd, att döma efter 'gråberget' på varp- 

 högarne, förekommer det i Hedvigsgrufvan vid Svartberget. Här 

 har jag ofta funnit hela block af detta mineral, rent eller van- 

 ligen i blandning med granat, Hedenbergit eller annat pyroxen- 

 mineral. Vid de andra grufvorna är silfbergit en, om ock spar- 

 sam, dock sällan felande följeslagare till Igelströmit. 



Någon gång är mineralmassan ganska grofkornig, så att 

 jag uppmärksammat ända till 8 mm. långa och tämligen breda i 

 kristallnålar, som bilda ett oredigt stängligt aggregat; vanligen 

 äro individerna ganska små, och texturen blir mera tät. Mine- 

 ralets färg ligger i friskt brott mellan rnörkgul-gråbrun. Liksom 

 andra manganoxidul-silikat motstår silfbergiten ej länge atmos- 



') II Aufl. s. 123. 



^) G. F. F. B. VI. 1882 s. 504. 



