28 AVEIBULL, MINEKALFÖREKOMSTEN VID VESTKA SILFBEUG. 



sparsamt uppträdande magnetitkorn kunde jag i slipprofven upp- 

 täcka) har jag, biträdd af Kand. C. Rudelius, analyserat. 

 Mineralet dekomponerades, liksom i nyss anförda analys, dels 

 med kols. alkali, dels med lluorvätesyra ocli svafvelsyra i en 

 kolsyreström, därigenom har jag äfven här direkt bestämt järn- 

 oxidulen. Denna varietet hade följande sammansättning: 

 SiOo 48,6 3 Syre 25,93 



FeO 33,6 5 7,4 7 



MnO T,32 1,67 



MgO 6,12 2,4 5 



CaO 1,96 0,56 



AloOa 1'3 3 0,6 2 Summa i baserna: 12,77 



Glödgningsförlust 0,6 o 



99,6 1 

 eller i hufvudsak densamma som vid den ljusare varieteten. 

 Förhållandet mellan metallatomerna är här: Fe : Mg : Mn = 

 5:2:1. 



Af ännu mörkare varieteter, hvilka synas vara än järn- 

 rikare, har jag dessvärr ej lyckats erhålla så rent material, att 

 jag kunnat verkställa någon tillförlitlig analys. Möjligt är, att 

 jag d.ärigenom gått miste om ett lämpligt tillfälle att studera 

 förhållandet mellan kemiska och optiska egenskaper. 



Otvifvelaktigt bör föreliggande mineral hänföras till Des 

 Cloizeaux'.s amfibol-anthophi/lliter, »karakteriserade genom ett 

 utseende, genomgångar, färg och kem. sammansättning, som till- 

 kommer den normala anthophylliten, men hörande till det mono- 

 klina systemet».^) Afvikelserna från nämda af Des Cloizeaux 

 uppstälda grupp bestå dels däri, att genomgångar efter 100 icke 

 äro hos silfbergit konstaterade, dels i den ovanligt stora järn- 

 och manganhalten, som ifrågavarande mineral håller, under det 

 magnesia och isynnerhet lerjord spela en särdeles underordnad rol.^) 



') Mannue] de Mineralogie T. Il p. XX. 



^) Sedan ofvanstående undersökning i hufvudsak lag färdig (sommaren 1884) 

 har Bergskonduktoren L. I. Igelstköm analyserat och Hr E. Bektrand 

 verkstiilt den optiska orienteringen af ett silfbergiten särdeles nära stående 

 mineral, hillangsit (från de V. Silfberget närbelägna Hillängs grufvor), och 



