38 WEIBüLL, MINERALFÖREKOMSTEN VID VESl'RA SILFBERG. 



ning med Igelströmit; hvarje sådan individ var omgifven af en 

 krans små magnetitkorn. I underordnad mängd uppträdde kalcit, 

 Mn-hisingerit och kvarts. 



Blyglans. 



Efter gammalt äro V. Silfbergs grufvor brutna på silfver- 

 haltig blyglans; gruffältet har häraf sitt namn. Tillgången pa 

 detta mineral måste emellertid ha varit rikligare förr, än nu, då 

 blyglansen icke i och för sig är brytvärd, utan endast som en 

 tillfällig, om ock värderik, biprodukt tillgodogöres. Fastän större 

 och mera lätt åtkomliga tillgångar på andra håll i någon mån 

 bidragit, är dock hufvudsakliga skälet härför det, att malmen 

 här, som vid så många andra dylika grufvor, visar benägenhet 

 att gå ut mot djupet. 



Blyglansen uppträder bland järnmanganmalmen dels i enstaka, 

 inströdda korn dels i större körtelformiga och gångartade an- 

 hopningar. Efter uppgift på stället tins ingen bestämd lag för 

 blymalmens anträffande. 



Kuber insprängda i kalcit äro särdeles vanliga, eljes är mi 

 neralet kristalliniskt af det vanliga utseendet med grof- eller 

 ånkorriig textur. 



Ett tunt öfverdrag af angleait träffar man någon gång på 

 blyglansen. 



Svafvelkis oeh Eopparkis. 



Dessa lampriter äro, särskildt vid Stollberget, rätt vanliga; 

 i de nordliga grufvorna förekomma de jämförelsevis mera sällan. 

 De förete i mineralogiskt hänseende föga anmärkningsvärdt. Det 

 först nämda mineralet uppträder öfverallt i lagerarten, af det 

 senare har jag blott observerat derba vStycken, mest sma korn 

 bland magnetkis. Emellertid bör kopparkisen hafva en ganska 

 stor utbredning, särskildt vid Stollberget, att döma däraf, att 

 vattnet i de* sedan flere år ödelagda grufvorna håller en rätt be- 

 tydlig halt af koppar- (jämte järn-) sulfat. 



