46 OLSSON, JEMTLANDS FANEKOGA3IER OCH ORMBUNKAK. 



f-ller icke i butaniskt afseende undersökta, hioiu Frostviken ligga 

 sydligast vid gränsen till Hotagen Munsfjället (4,130'), vid riks- 

 gränsen Muruliatten, Qvedlifjället, Akafjället, Portfjället (2,620'), 

 Majsklumpen, Blåsjöfjällen, .ladnemsklumpen (Jemtlands nord- 

 ligaste punkt) samt i öfrigt Dunnarklumpen, Brattlifjäll (mellan 

 Qvarnbergsvattnet och Jougden men närmare det förra), Carl- 

 berget, Fogelberget jemte en mängd fjäll, som näppeligen äro af 

 botanister besökta, hvaribland Klump va ttenstjäll, Millestskogs- 

 fjäll, Badstugutjäli ocli Orrnäsfjäll. 



Af Jemtlands geologi torde här böra omnämnas de allmänna 

 grunddragen såsom varande af stor betydelse för provinsens flora. 

 Jemtlands sydöstra del, omfattande halfva Bergs härad, största 

 delen af Hackas socken samt hela Refsunds och Ragunda härader 

 jemte en smal remsa af de angränsande socknarne, tillhör den 

 s. k. urformatlonen af äldre granit, mer eller mindre täckt af 

 qvartära bildningar (pä några ställen såsom i Lockne och Ragunda 

 f()rekomma äfven lösa kalkblock). Yestra gränsen för detta om- 

 råde går ungefär midtemellan Klöfsjö och Rätans kyrkor, förbi 

 Asarnes kapell och något vester om Bergs kyrka till Storsjön 

 vid gränsen till Myssjö socken, derifrån till sjön Nackten straxt 

 söder om Billstaån, sedan i en temligen rak linie förbi Lillviken 

 och Halle (nära innersta delen af Brunfloviken) genom östra 

 delen af Kyrkas och Lith samt öster om Hammerdals kyrka till 

 Angermanl andsgränsen. Landets mellersta del vester om denna 

 gränslinie ända till fjällbygden tillhör siluriska formationen, 

 hvilande, såsom det synes, på kambrisk qvartsit, hvilken här 

 och der vid gränserna träder i dagen. De siluriska lagren, räk- 

 nade nedifrån uppåt, utgöras af alunskifter, kalksten (ortho- 

 ceratitkalk, på några ställen äfven chasmopskalk och öfre 

 graptolitskiffer), lerskifter och enkrinitkalk. T vestra delen, som 

 öfvervägande bestar af lerskifter, äro lagren mindre fullständiga 

 och mindre tydliga än i den östra. På några ställen förekomma 

 mellan alunskiffern och orthoceratitkalken ceratopygekalk och 

 undre graptolitskiffer. Det stora siluriska fältet fortsattes norrut 

 från Striun och Alanäset genom Tåsjö socken i Ångermanland 



