182 NILSSON, BLADSLIDORNA HOS DIANTHUS BANATICUS HEÜFF. 



äfven emedan tillväxten befordras, då, såsom längre fram skall 

 visas, stammen en längre tid tillväxer vid internodiernas bas. 

 Naturligtvis ökas genom vattenupptagande äfven bladslidornas 

 fasthet. 



Då i det föregående blifvit visadt, att stammen på olika 

 ställen eger olika bygnad, framställer sig lätt frågan efter or- 

 saken härtill. Jag vill då betona, att endast hos de 2 eller 3 

 öfversta internodierna och vid växtens blomning denna olikhet 

 är så skarpt utpräglad som ofvan blifvit framstäldt. Hos de 

 längre ned liggande internodiernas bas öfvergår kollenkymet del- 

 vis till typiska bastceller, hvilket sker centripetalt och ju mera 

 dess längre ned internodiet ligger. Dock torde bastet här aldrig 

 blifva så mäktigt som vid internodiets midt. Man skulle häraf 

 vara frestad att tro, att bladslidornas mekaniska funktion här 

 blefve öfverflödig. Så är dock ej förhållandet, ty af lagen för 

 mekaniska systemets aftagande i styrka i akropetal riktning ^) 

 följer, att stammen nedtill har större anspråk på styrka än högre 

 upp. Vid fruktmognaden är äfven i de öfre internodiernas bas 

 •kollenkymet till en del ersatt af bast. Då har ju också hela 

 stammen till följe af frukternas tyngd större behof af styrka. 

 Då det nu tillika är bekant, att kollenkym, så att säga, är ett 

 yngre stadium af bast, och att kollenkym är den mekaniska väf- 



och äfveu att hindra afdunstningen. Såsom ett skydd mot afdunstning är 

 jag benägen att tolka de.t iörhållaude, att knutigt uppsvälda nodi ofta (ej 

 alltid) äro röda af ett i epidermis eller de klorofyll-förande cellerna löst 

 färgämne, under det att stjelken för öfrigt ä,r grön. Om denna tolkning är 

 riktig, ligger det nära till hands att antaga, att äfven bladens rödfärgning 

 under vintern hafvä till ändamål att förminska transpirationen. (Jfr War- 

 MiNG, Botan. Centralblatt Bd XVI, s. 350 och Botan. Notiser 1883, s. 235). 

 Af anatomiskt-biologiska undersökningar öfver en del småbuskar med 

 vintergröna blad, såsom Ledum och Andromedci, och äfven af andra skäl 

 har jag kommit till den slutsats, att flere förhållanden hos våra vintergröna 

 växter ej låta sig väl förena medden allmänna åsigten, att skydd mot köl- 

 den skulle för dem vara hufvudsak, men deremot naturligt förklaras såsom 

 medel att nedsätta transpirationen. Härigenom finna äfven en del hittills 

 oförklarade företeelser, synes det mig, sin förklaring. Framdeles hoppas jag 

 blifva i tillfälle att fullständigare utveckla och angifva skäl för, hvad här 

 endast i förbigående blifvit uämdt. 

 *) SCHWENDENER anf. st. sid. 96. 



