ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖIUIANDLINGAR 1 884, N:0 9. 183 



nåden i växande växtdelar, är det i hög grad sannolikt, att en 

 interkalär tillväxt eger rum i de öfre internodiernas bas, och att 

 denna under blomningen upphör. 



Vi hafva sålunda här ett nytt exempel på bladslidor såsom 

 skydd vid interkalär tillväxt. För så vidt jag vet, äro blad- 

 slidor, som tjena till detta ändamål förut närmare beskrifna en- 

 dast hos några monokotyledoner. Dessutom anföres af ScHWEN- 

 DENER äfven bladslidorna hos Equiseium, dock utan närmare 

 beskrifning. 



Öfriga Dianthus-SiYtei\ liksom flere andra dikotyledoner, 

 hafva som bekant äfven bladslidor, hvilka åtminstone till en del 

 hafva samma uppgift. Hos olika Dianthus-Sirtev äro^ såsom förut 

 nämdt, bladslidorna olika utvecklade. 



Visserligen kan man iakttaga ett visst förhållande mellan 

 bladslidornas utveckling och internodiernas längd, men detta för- 

 hållande är dock icke konstant. Detta beror derpå, att äfven en 

 annan faktor tillkommer. Redan hos Dianthus hanaticus är 

 stammen ofvanför internodiets bas starkare förtjockad än vid 

 dess midt. Hos de Dia7ithus-cirter, som hafva mindre väl ut- 

 vecklade bladslidor, är detta i ännu högre grad förhållandet. 

 Dessa bilda öfvergången till ett annat slags skydd vid interkalär 

 tillväxt — knutigt uppsvälda nodi — der växten genom det 

 mekaniska systemets större kvantitet söker ersätta, hvad som 

 fattas i kvalitet. 



Att här vidare ingå på dessa och andra hithörande förhål- 

 landen är ej min afsigt, hälst som jag framdeles ämnar full- 

 ständigare behandla interkalär tillväxt och dermed i samman- 

 hang stående företeelser. 



En kär ' pligt är det mig att här betyga Professor F. R. 

 Kjellman min varmaste tacksamhet, såväl derför, att han ledt 

 min håg till anatomiskt-biologiska studier och dervid städse räckt 

 mig en hjelpsam hand, som ock derför, att han vid utarbetandet 

 af denna uppsats lemnat mig värderika råd och upplysningar. 



