ÖFVERSIGT AF K. VETICNSK.-AKAD. F(')RllANI)JJN(iAH 1884, N:0 10. i'"> 



När man iiiatematiskt vill behandla ljusets gång genom en 

 kristall, mäste man ta<^a i betraktande den ftirändring i eter- 

 molekylernas läge, som uppkommer genom inverkan af kropps- 

 molekylerna. Äfven om man bortser från den omständigheten, 

 att kroppsmolekylerna omgifva sig med en eteratmosfer af större 

 täthet än den intermolekylära eterns, hvarigenom frambringas en 

 periodicitet i eterns täthet inom kroppen och hvilken periodicitet 

 af alla moderna författare i ämnet antages såsom orsak till 

 dispersionen, är det tydligt att de olika egenskaper ljuset visar 

 i olika rigtningar i förhållande till kristallens elasticitets-axlar 

 måste bero på en dylik inverkan. Cauchy antog, att etern 

 sjelf genom denna inverkan erhöll en kristallinisk struktur, d. 

 v. s. att etermolekylerna ordnade sig till hvarandra pä samma 

 sätt som kroppsmolekylerna, hvilkas allmänna anordning kan 

 anses vara känd på grund af kristallernas öfriga fysiska egen- 

 skaper. Briot bestrider denna mening och ådagalägger, att om 

 man antager det etern i en kristall tillhörande det reguliera 

 kristallsystemet vore ordnad på samma sätt som de materiella 

 molekylerna, så skulle ljuset, efter att hafva passerat igenom en 

 sådan kristall, visa alla de.fenomener som tillkomma de dubbel- 

 brytande kristallerna, såsom förutom sjelfva dubbelbrytningen, 

 äfven polarisations- och interferensfenomener, hvilka med nöd- 

 vändighet åtfölja dubbelbrytningen. Men detta står i uppenbar 

 strid med erfarenheten, enligt hvilken kristaller tillhörande det 

 tesserala eller reguliera systemet förhålla sig med afseende på 

 ljuset såsom öfriga isotropiska ämnen. 



Briot uppfattar kroppsmolekylernas inverkan på etermole- 

 kylernas fördelning sålunda. Om man frånser förr nämnda perio- 

 diska förtätning omkring hvarje särskild kroppsmolekyl, hvilken 

 man också icke behöfver taga i betraktande, så snart det ej 

 är fråga om dispersionen, kan man tänka sig ett etermedium af 

 samma medeltäthet som det ifrågavarande, uti hvilket inga kropps- 

 molekyler finnas och att detta medium blifvit deformeradt (dila- 

 teradt eller komprimeradt) i tre mot hvarandra vinkelräta rigt- 

 ningar, sammanfallande med kristallens axlar. Kroppsmolekylernas 



