ÖrVERSTGT AF K. VKTENSK.-AKAD. F()H1IANDLINGAR 1884, N:0 10. 19 



bekant bestämmes nemligen fortplantningshastigheten af relationen 



der e är eterns elasticitetskoefficient ocli å dess täthet. Antager 

 man nu, att eterns täthet minskas genom kroppsmolekylernas in- 

 verkan, utan att dess elasticitet förändras, kommer man till 

 nämnda, mot erfarenheten stridande, resultat. 



Jag skall nu söka förklara uppkomsten af denna skenbara 

 förtunning i ett etermedium, som genom atomernas tillkomst icke 

 märkbart ändrat sin medeltäthet. Så länge man förutsätter, att 

 alla etermolekyler i mediet deltaga i rörelsen, på samma sätt som i 

 tomrummet, finnes naturligtvis ingen orsak till ändring af ljusets 

 fortplantningshastighet, utan är denna densamma som i tom- 

 rummet, hvaraf följer att d = O, eller att någon skenbar för- 

 tunning ej kan uppkomma. Helt annorlunda blir deremot för- 

 hållandet, om atomernas närvaro väl icke förmår uttränga någon 

 eter ur kroppens volym, men deremot sätter en del af etern i 

 overksamhet, hindrar dess deltagande i vågrörelsen. Om så är 

 förhållandet, bidrager denna del af etern alls icke till vibrations- 

 rörelsens fortplantning genom kroppen, och derföre kan man säga, 

 att den vid vågrörelsens framåtskridande verksamma etermassan 

 blifvit tunnare. Att nu en del af 

 kroppens eter genom kroppsmolekyler- 

 nas inverkan blifvit overksam eller, 

 rättare sagdt, mindre verksam, torde 

 inses sålunda. Utgående från den 

 allmänt antagna åsigten, att hvarje 

 kroppsmolekyl är omgifven af ett 

 lager förtätad eter, föreställer jag mig 

 att en sferisk molekyl M af det ma- 

 teriella ämnet träffas af ljusvibra- 

 tioner, som fortplanta sig i pilens rigtning (se fig.). Af den om- 

 gifvande etern sättas nu de inom hans atmosfer adhc liggande 

 etermolekylerna i rörelse, men denna rörelse är icke lika fri som 

 den intermolekylära eterns eller eterns i tomrummet. Eftersom 



