20 RUBENSON, OM LJUSETS GANG GENOM ISOTROPISKA ÄMNEN. 



ljusvibrationerna äro transversella, är det blott fråga om de 

 vibrationer, som äro vinkelräta mot pilens rigtning. Man inser 

 då lätt, att etermolekyler vid a och h inom molekylen M:& at- 

 mosfer kunna vibrera med samma frihet i alla rigtningar- i vibra- 

 tionsplanet, som om de låge i tomrummet, men att så icke är 

 förhållandet med etermolekylerna vid d e c f, hvilka ej fritt kunna 

 röra sig i rigtningen till och från molekylens medelpunkt, dels 

 på grund af det direkta hinder molekylen genom sin massa sätter 

 mot denna rörelse, dels på grund af attraktionskraften, hvarmed 

 molekylen verkar på dem. Så kunna t. ex. etermolekylerna vid 

 c och d icke fritt utföra svängningar i vibrationsplanet i någon 

 annan rigtning än vinkelrätt mot papperets plan, de vid e och f 

 belägna endast sådana parallelt med samma plan. Flyttar man 

 sig på en cirkelperiferi ced.f omkring sferens medelpunkt, hvilken 

 periferi är parallel med vågplanet, så hafva aljia de etermole- 

 kyler, som ligga pä denna cirkelbåge, utfört polariserade sväng- 

 ningar, med polarisationsplanen intagande alla möjliga rigtningar 

 parallelt med strålen. Oaktadt de således hvar för sig utföra 

 polariserade vibrationer, framkallar dock det samfälda resultatet 

 af ljusets gång förbi kroppsmolekylen icke någon polarisation. 

 Hvad som der^mot förändras genom kroppsmolekylens inverkan, 

 det är eterns elasticitet och till följd deraf också ljusets fort- 

 plantningshastighet, äfven när man, såsom här göres, antager 

 medeltätheten hos etern oförändrad '). 



Emedan det eterlager, som omgifver kroppsmolekylen, icke 

 blott är underkastadt inverkan af den yttre etern, utan äfven af 

 kroppens molekyler, är det tydligt, att elasticiteten skall vara en 

 annan i detta lager än i den intermolekylära etern, som deremot 



') Den här framstälda äsigten. att ljusets mindre fortplantningshastighet i krop- 

 parue än i tomrummet är beroende af en minskad elasticitet och icke af 

 en förökad täthet i etern, står visserligen i strid med Fresnels an- 

 tagande, att polarisationsplanet är vinkelrätt mot vibrationsplanet. Men 

 som denna fråga icke ännu kan anses vara definitivt afgjord, har jag ej 

 trott denna omständighet böra utgöra ett hinder för att framställa den enda 

 förklaring jag kunnat upptänka till det egendomliga resultat, som framgår 

 af Briots undersökningsmetod, när den tillämpas på isotropiska ämnen. 



