ÖFVKIISIGT AF K. V RTENSK.-AKAJ). FÖRIIANDIJNGAR 1884, N:0 K). 47 



täthetsgrad genom att iiiulti]»Iieera det mot ämnet svarande 

 värdet på C med 773,533. Utföres denna räkning tor atmos- 

 ferisk luft, finner man 



(/ = 0,000116 X 773,533=0,0897, 



hvilket nästan exakt stätmnei' med d för vatten (se sid. 15). 

 Underkastas medelvärdet af C ur sista tabellen samma räk- 

 ning, fås 



ti ==0,000 149 X 773,533 -— 0,1 15, 



hvilket tal på en enhet när i 3:dje decimalen öfverensstämmer 

 med medelvärdet af d för de fasta och flytande genomskinliga 

 ämnena (se sidd. 14 och 15), således högre än d!-värdet för vatten. 

 Räknar man åter med de 6-värden, som referera sig till vatten- 

 gas och kolsvafla, för hvilka två ämnen vi känna d såväl i gas- 

 som vätskeform, får man för vattengas (i = 0,i29, för kolsvafla 

 (j^ = 0,17 5 6, hvilka båda tal äro för stora till och med om man 

 tager i betraktande, att den senare vätskan, reducerad till vatt- 

 nets täthet, skulle hafva ett värde på t/ = 0,1192 (se tab. sid. 

 31). Emedan nu atmosferiska luften, syrgasen, qväfoxiden och 

 kolsyran eller gaser af en viss medeltätliet, om de tänkas 

 komprimerade till vattnets täthet, få samma brytningsför- 

 hållande som vatten, måste den afvikelse, vi funnit för vatten- 

 gasen och kolsvaflan och som sannolikt finnas äfven hos 

 andra gaser af märkbart större eller mindre täthet än luften, 

 ej vara en nödvändig följd af sjelfva gastillståndet, utan 

 böra betraktas såsom ett sekundärt fenomen, härledande sig 

 från ännu okända orsaker. Bortser man från dessa afvikelser, 

 så torde man hafva rättighet att påstå, att den betydligare 

 hrjjtning af ljuset, som de fasta och flytande kropparne förete 

 i jemförelse med gaserna, icke väsendtligen betingas af det 

 olika aggregationstillståndet, utan förnämligast af de förras 

 större täthet. 



Gifver man åt C för de särskilda gaserna de värden, som 

 äro anförda i tabellen sid. 45, så kan man på grund af (6) 



