6 WEIBULL, OM OLIVINGRUPPENS MINERAL. 



individerna af fina ådror, fylda med ett gult serpentinliknande 

 mineral. I vanligt ljus framträda de mindre tydligt vid sidan 

 af sin Knebelitvärd, men i polariseradt ljus förråda de dess tyd- 

 ligare sin närvaro genom sin faseriga struktur. De mera bla- 

 diga sönderdelningsprodukter(?), som jag vanligen observerat i 

 större anhopningar, håller jag för klorit på grund af deras tyd- 

 ligt bladiga struktur samt deras pleokroism — i vissa snitt går 

 färgen från vattenklar till gröngul, i andra till gulbrun. Då en 

 stor del af ett sådant aggregat samtidigt blir klart och dunkelt 

 vid preparatets kringvridning under korsad nicol, äro småindivi- 

 derna i allmänhet lika optiskt orienterade. Dessutom fann jag 

 små nålar samt någon gång korn af ett vattenklart knapt di- 

 kroistiskt mineral, hvars utsläckning, då den var bestämbar, ej 

 öfversteg 15°; jag anser troligt att de utgöras af strålstens- 

 mikroliter. 



Den närmare optiska undersökningen visade att axelplanet 

 är parallelt med genomgångarne efter 001. Plattor, slipade efter 

 den tydligaste pinakoidala genomgången, visa i konvergent pola- 

 riseradt ljus mellersta delen af en axelbild, och axelvinkeln, som 

 i glas — med Schneiders apparat — uppgick till omkring 120% 

 var för stor att kunna exakt mätas. Plattor efter 100 visade 

 deremot en tydlig axelbild symmetrisk omkring en med 010 (a- 

 axeln) parallel midtellinie. Dubbelbrytningen var negativ och 

 axelvinkeln i glas 59° 12' å en platta och 58" 48 å en annan 

 för hvitt ljus. Den verkliga axelvinkeln, 2V, bör alltså ej 

 mycket afvika från detta tal. Dispersionen är ganska stark, 

 Q > V. På spaltblad efter 110 ser man bilden af en axel 

 vid sidan. 



Pleokroismen är ganska tydlig; de svängningar som gå pa- 

 rallelt med b-axeln, ge en ljust gulgrå färg, de efter a en ljus- 

 grå med dragning i gult och efter c en gråaktigt hvit. 



Ü > b > f. 



Efter mikroskopisk pröfning har jag analyserat en Knebelit- 

 stuff. Jag iakttog alla här ofvan nämda föroreningar, som upp- 

 gingo till minst ett par procent af mineralmassan. Magnetit 



