ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖHHANDLINGAR 1885, N:0 2, 55 



stor och högst glänsande, men ej fullt jemn. Ortodomat P co före- 

 kommer såsom en liten, starkt glänsande triangulär yta mellan oP 

 och de båda ytorna af ^/o^S. Denna senare form är, liksom 2P, 

 starkt utvecklad med glänsande ytor, som dock icke äro fullt jemna. 

 Negativa ortodomat — 2P co är en af denna kristalis mest framträ- 

 dande ytor. Den är stor och väl speglande, så att den derutinnan 

 öfverträffar dem, mot hvilka hon skulle mätas (oo P co och oP). Denna 

 form är förut ej iakttagen å pyroxen. Kristallen är aftecknad genom 

 fig. 7 tafl. I. 



Af förestående detalj be skrifning framgår att kristallerna af 

 denna typus äro illa utbildade i vertikalzonen, hvaremot änd- 

 ytorna samtliga äro starkt glänsande, ehuru stundom något 

 ojemna. I dessa hänseenden är således här förhållandet om- 

 vändt mot det hos typus 1 vanliga. 



Klinopinakoidet är nästan alltid starkt streckadt i vertikal 

 rigtning, föga glänsande och i allmänhet odugligt för pålitliga 

 mätningar. 



Ortopinakoidet är visserligen mindre vanligt streckadt och 

 mer glänsande än föregående, men ytans ojemnhet i öfrigt in- 

 verkar äfven här till mindre noggrannhet på mätningarne. En- 

 dast en kristall (N:o 15) med fullt tadelfritt grundprisma har 

 blifvit anträffad. Vanligen är denna yta så smal, eller der hon 

 undantagsvis har någon större utveckling, så rå, att hon endast 

 approximativt kunnat bestämmas. (Flera af de å vinkeltabellen 

 anförda mätningarne äro derföre reservationsvis satta inom 

 klammer). 



Prismorna af ortoserien, oo P3, oo P5 äro ännu smalare och 

 lika ojemna, h vadan de endast genom närmelsevisa mätningar 

 blifvit bestämda. 



/ motsats till hos typus I är ortodomat P co här betydligt 

 mindre än basis. Båda dessa dominerande ändytor äro starkt 

 glänsande och medgifva högst noggranna mätningar, ehuru basis 

 någon gång är ojemn. Domat är sällan försedt med klinodia- 

 gonal streckning. 



Karaktäristiskt för ytan 2P, nästan när helst denna har 

 någon större utveckling, är det förut beskrifna rå och upphöjda 



