68 FLINK, UNDERSÖKNING AF EN SERIE DIOPSIDVARIETETER. 



ma ganska väl öfverens med de efter detta axelföthållande gjorda 

 beräkniugarne, måhända icke är fullt exakt. Jag sluter till 

 detta dels deraf, att detta axelförhållande icke så som mineralet 

 i öfrigt till alla sina egenskaper fullt passar in i den serie som 

 de af mig funna axelförhållandena för de öfriga varieteterna 

 bilda. Hvad beträffar grundformen för typus III, så vill jag 

 icke tillerkänna densamma stor betydelse, men för varieteterna 

 II och V äro observationerna så noggranna, att der icke kan 

 förefinnas någon nämnvärd felaktighet, men äfven mellan dem 

 passar Lehmanns axelförhållande icke godt in. Detta är ett 

 skäl hvarföre jag anser det af Lehmann uppgjorda axelför- 

 hållandet måhända icke är så noggrant, som det möjligen skulle 

 kunna åstadkommas. Ett annat skäl är att jag haft tillfälle 

 att göra mätningar å 3 st. kristaller af denna varietet, hvilka 

 syntes vara ganska fullkomliga, men jag kunde å de samma 

 knappast erhålla en enda verkligt god afläsning, på grund deraf 

 att alla ytorna gåfvo dubbla och förvirrade bilder. I synnerhet 

 var detta tillfället med basis, hvilken yta på alla de kristaller 

 jag sett, varit ganska ojemn, liksom vågig, hvarföre jag anser 

 att man vid uppgörandet af axelförhållandet bort undvika att 

 taga någon vinkel mot densamma till fundamentalvinkel. 



Emellertid, föreligger här en origtighet, så är den dock helt 

 visst ganska ringa, ty det är först i tredje decimalen som en 

 afvikelse från hrad man kunnat vänta, visar sig. Ifrågavarande 

 axelförhållande är följande: 



a : h : c = 1, 092201 : 1 : 0,586885. 

 ß = 74° 13'. 



Såsom en allmän karaktäristik öfver de särskilda formerna, 

 tager jag mig friheten att efter Lehmanns beskrifning bifoga 

 följande, äfven genom egna iakttagelser bestyrkta, meddelande. 



Klinopinakoidet är en alltid starkt dominerande form utom 

 i de fall, då ändytorna inkräckta på dess utsträckning och kri- 

 stallerna äro ofta tjockt tafvelformiga efter densamma. 



Ortopinakoidet är vanligen mindre än föregående och för- 

 sedt med en svacr vertikal streckning. 



