72 FLINK, UNDERSÖKNING AF EN SERIE DIOPSIDVARIETETER. 



vertikalaxeln inom hvilken den föll, således den trubbiga. Här- 

 igenom konstaterades från optisk synpunkt att Lehmanns geo- 

 grafiska orientering å kristallerna var den rigtiga. 



Plattorna för mätningen af de optiska axlarnes vinklar voro 

 ganska klara och nästan färglösa, men bilderna voro, i synner- 

 het i den för den spetsiga vinkeln, det oaktadt, icke fullt fixa, 

 sannolikt härrörande af tvillinglameller i plattan. De erhållna 

 värdena voro: 



grönt gult rödt 



spetsiga 58-43' 59° 28V2' 60° 6V2' 

 trubbiga 12P 33' 122° 43' 123° 56' 



verkliga 58° 46' 58° 57' 59° 9' 



Dispersionon är således i enlighet med formeln: 



Q> v. 



Dispersionen af bisektrices för de olika färgerna är sådan att 

 med vertikalaxeln bildas vinklar af respektive: 

 grönt gult rödt 



38° 38' 38° 45' 38° 54'. 



Mellersta brytningsexponenten ß är för: 

 grönt gult rödt 



1,69781 1,69593 1,69133. 



Typus Y. 



Om det gäller för nordmarktdiopsiderna i allmänhet att de 

 ega en från andra diopsidvarieteter afvikande habitus, så är 

 denna regel dock i främsta rummet tillämplig på den varietet, 

 hvarom här är frågan. Den skiljer sig nemligen till sin yttre 

 gestalt icke allenast från alla andra kända diopsider utan äfven 

 högst karaktäristiskt från de andra vid Nordmarken förekom- 

 mande. Den enda' kända varietet, om hvilken den till habitus 

 något erinrar, är den hvita, efter basis tafvelformiga från Ak- 

 matowsk på Ural, af hvilken meddelas teckning i Kokscharows 

 Mat. z. Min. Russl. Taf. LXVI, Fig. 10—12. 



