ÖFVEESIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK 1885, N:0 3. 11 



11. S. saxonicum BULNH. Godliavn, Kikertak, Sarpiursak. 



12, -8. megalonotum NORDST. forma processibus apice bifidis, 

 ad St. monticulosum ß bifarium valde accedens. Long. 

 46 — 50 IX, lat. 40 — 50 ^ (crass. 46 /.t). Forma 3-4-g'ona. 

 — Tab. VII fig. 7 et 8. 



Pakitsok, Sarpiursak, Tessiursarsoak, Jakobshavn. 



På flera ex. äro celllialfvornas »hörn» försedda med 2 

 taggar, ungef. som hos St. monticulosum, hvilken den 

 då rätt mycket liknar; men detta beror sannolikt på att 

 taggarna i sjelfva ändan blifvit afbrutna. Öfriga olikheter 

 mellan den spetsbergska och grönländska formen, såsom 

 att den förres små taggar på ytan oftare äro reducerade 

 till små gryn, äro ej tillräckliga att man endast på dem 

 kan skilja båda formerna som arter. Framtida undersök- 

 ningar af rikare material af såväl St, monticulosum som 

 St. megalonotum, än som nu stått mig till buds, få af- 

 göra, huru alla hithörande former naturlagen böra grup- 

 peras. 



13, S. Grißthianum NÄG, f. tetragona, Pakitsok, Jakobshavn 

 (lik den från Hildal i Norge). 



14. S. oxyacantlmm Arch. ß polyacantlmm NORDST. nov. var. 

 Tab. VII fig. 9. 



Paullo major quam forma a, difFert radiis paullo gracili- 

 oribus et paullo longioribus, aculeis dorsalibus pluribus, 

 non tantum margin&libus. Long. sin. acul. 41 jif, lat. 59 (.i, 

 lat. isthm. 13 pi. 

 Pakitsok, Sarpiursak. 



Då denna form i många hänseenden liknar S. oxyacantlnnn 

 Arch, har jag ansett mig kunna föra den dit, oaktadt 

 den afviker från denna art just i den »vigtigaste» karakteren, 

 nämligen taggarne. S. ox. har 2 större taggar på midten 

 vid kanten af hvar sida, då cellhalfvan ses uppifrån; min 

 var. har deremot flere något kortare taggar, samt andra 

 längre in från kanten. Som taggarne alltid äro enkla kan 



