ÖFVEESIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18S5, N:0 3» 43 



är således vår form öfverensstämmande med A. arenosa. 

 Fästa vi oss åter vid den robusta stjelken med dess många 

 blad, är allt hvad jag här sett tydlig A. suecica. Beträf- 

 fande fröen, som hos A. arenosa sägas vara vingade, hos 

 A. suecica ovingade, har jag funnit, att de äro på samma 

 exemplar än alla vingade, än alla ovingade, än några vin- 

 gade, några ovingade och att de således ej kunna i detta 

 fall ega någon betydelse för artskilnaden. Återstå nu en- 

 dast rotbladen. De antyda en medelform mellan A. suecica 

 och A. arenosa, liknande den senare deri, att de äro par- 

 bladigt delade och flikarne lineära, den förre deri, att fli- 

 karne äro rigtade uppåt eller utåt, ej nedåt, och deri, att 

 ändfliken oftast är djupt tandad. 



Fäster man sig vid den här uppträdande växtens ha- 

 bitus, så angifver den en starkare utbildad form än både 

 A. arenosa och A. suecica. Så framkommer ej såsom hos 

 dessa blott en stjelk från hvarje rosett, utan oftast 5 — 10, 

 och dessa äro i regeln dubbelt så tjocka som hos A. sue- 

 cica. Stjelkbladen äro ej få och stora, utan många (5 — 

 12) och små. 



Dels på grund af det, som här anförts, dels emedan 

 jag från odlad mark i Stockholmstrakten sett tydliga exem- 

 plar af A. arenosa, som enligt Lönnroth ej skulle före- 

 komma der, dels i Jemtland sett bland verkligt — hvad 

 de LöNNROTH'ska kännetecknen beträftar — typisk A. sue- 

 cica öfvergångsformer till A. arenosa och till sist af be- 

 skrifningen i Blytts Flora nödgas draga slutsatsen, att 

 den i Norge uppträdande åkerformen är A. arenosa, synes 

 det mig, att man med försigtighet bör upptaga Lönnroths 

 åsigt, att A. arenosa och A. suecica äro två skilda arter 

 med olika geografisk utbredning i). Är det icke möjligt, att 



') Fries häuför (Summa veg. Scand. pag. 147) A. suecica till A. thaliann 

 (som underart) och framhåller bestämdt skilnaden mellan densamma och 

 A. arenosa. Fries' karakterer äro desamma som de, på hvilka Lönnroth 

 grundat sin åsigt, med tillägg dock af blommans färg, som hos A. arenosa 

 skulle vara lila, hos A. thaliana och -4. siiecica deremot h vi t. I detta hän- 



