ÖFVERSIGT AF K- VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 5. 109 



BETA. 



Beta vulgaris L. (Se Harz: »Landwirtlischaftliclie Samen- 

 kunde» sid. 1093, och Kraus: sid. 22). 



Under yttre öfverhuden ligga några lager porösa, obetydligt 

 tjockväggiga, till formen något olika celler. Derefter följa några 

 lager, livilkas celler likna de föregående, men äro mera tjock- 

 väggiga. De ligga i olika riktningar, slingrade om livarandra. 

 Några ha svagt vågiga väggar. Innerst öfvergå dessa lager i 

 ett skikt af tjockväggiga, parenkymatiska, kristallförande celler. 

 — Inre öfverhuden tyckes bestå af något korta, tjockväggiga 

 celler. 



För så vidt man kan döma af dessa ofullständiga under- 

 sökningar, tyckes mellan Chenopodiaceerna och Caryophyllaceerna 

 ingen öfverensstämmelse finnas i fruktväggens byggnad, som kan 

 tyda på något slägtskapsförhållande. 



RUBIAOE^. 

 GALIÜM. 



Följande arter äro undersökta: 



Galium apao^ine L., Mollugo L., verum L. och horeale L. 



Yttre öfverhudens celler äro hos alla kantiga, isodiametriska. 

 Hos G. horeale, verum och Mollugo bildar dess kutikula små 

 krusningar. Hos G. aparine finnes en liten papili på den yttre 

 väggen, ibland bildad af sjelfva cellulosaväggen, naturligtvis öf- 

 verdragen af ett tunnt kutikulalager, ibland bildad endast af 

 kutikula. 



Hos denna art liksom hos G. boreale bär yttre epidermis 

 hår. Der detta är fäst, bildar väggen en utbugtning. Hos G. 

 aparine bilda några öfverhudsceller en krans kring hårets bas. 



Inre epidermis består af långa, smala, oförvedade celler. 

 Hos G. aparine, verum och boreale ligga dessa celler ej alla 



