110 OLBERS, OM FRUKTVÄGGENS BYGGNAD. 



efter en riktning (fig. 17). Ofta äro de ordnade i fält eller plå- 

 tar, ocli inom de olika fälten äro cellerna sinsemellan parallela. 

 Hos G. Mollugo ligga de mer parallelt och horisontalt. Hos Gr. 

 aparine liafva dessa fält uppkommit genom en parenkymcells 

 delning i flere långa, med hvarandra parallela och smala celler. 

 Antagligen eger samma förhållande rum hos de öfriga arterna. 

 Närmast innanför detta skikt ligger åtminstone ett lager 

 greniga celler. Den öfriga delen af fruktväggen består af ett 

 par tunnväggiga, parenkymatiska cellager. — Här och der i 

 fruktväggen ligga långsträckta mera tjockväggiga celler, inne- 

 hållande rafider (fig. 18). Hos G. aparine ligga förvedade och 

 något tjockväggiga celler vid fruktens bas och äfven något högre 

 upp, följande kärlsträngarne. Afven hos G. Mollugo och verum 

 finnas vid fruktens bas celler med något tjocka väggar. (Se 

 Harz sid. 1029). 



ASPERÜLA. 



Asperula odorata L. Ofverensstämmer i det närmaste med 

 G. aparine. (Se Kraus sid. 23). v 



RUBIA. 



Undersökta äro: Ruhia tinctorurn L. och Rubia cordifolialj. 



Båda öfverensstämma temligen väl med Galium. 



Inre epidermis består af långa, smala, oförvedade celler, stälda 

 efter olika riktningar liksom hos Galium. Yttre epidermis har 

 kantiga, isodiametriska celler. Mellan dessa båda lager ligger 

 ett parenkymatiskt skikt af tunnväggiga, saftrika celler. Cel- 

 lerna i inre epidermis öfvergå hos R. tinctorurn vid fruktens 

 bas och äfven strimvis högre upp i stenceller. Åtminstone i 

 något af de parenkymatiska lagren förhålla sig cellerna vid 

 nämda ställen på samma sätt. Afven hos R. cordifolia finnas 

 stenceller vid fruktens bas. Här och der i fruktväggen ligga 

 temligen tunnväggiga celler, innehållande rafider. — Rubia- 

 frukten är således icke stenfrukt, som ibland blifvit uppgifvit, 



