ÖFVEUSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1885, N:0 5. 131 



gm. De tinningsbenutskott, som stödja ossa periotica^ liafva 

 hos begge skeletten gått förlorade. 



OS ETHMOIDEUM. 



Os ethmoideum är stort och dess substans korapakt. Det 

 är fullkomligt symmetriskt, så att öfverkanten af septum narium 

 är rak, när den betraktas uppifrån eller framifrån. Det gränsar 

 upptill och med sidokanternas öfre delar till ossa nasalia, hvar- 

 vid suturerna äro åt ömse sidor jemna och bågböjda. Längre 

 ned gränsa dess derstädes perforerade och konkava ytor med sina 

 raka sidokanter till ossa max. sup. De nedre sidohörnen beröra 

 helt lätt de ytor af ossa palatina, som framträda i näskaviteten. 

 Med vomer är os ethmoid. sammanväxt i septum och i näska- 

 vitetens bakre väggar. Dock är gränsen, som är horisontel, gan- 

 ska tydlig. Framom näskaviteten går os ethmoid. i dagen med 

 en ås, (90 (92) mm. lång), som är ganska skarp mellan ossa 

 intermax. men utbredd (15 {15) mm. bred) och ofvan platt 

 mellan vomers rostrala sidodelar. 



Öfre randen af septum är skarp och mycket konkav. Upp- 

 till har den (under ossa nasalia) en nedåtvänd triangulär spets 

 (15 {14) mm., vertikalt mått). Afståndet mellan denna spets 

 och den motsvarande uppåtvända (mellan ossa intermax. vid 

 främre randen af apertwa ptjriformis) är 28 {33) mm. 



Näskavitetens båda sidoafdelningar äro lika stora och sym- 

 metriska. 



Huruvida en liten tunn benskifva i inre delen af orbita, vid 

 basen af os lacri/m., äfven bör räknas till os ethmoideum {la- 

 mina papyracea), kan jag icke med säkerhet afgöra. 



OSSA MAXILLARIA SÜPERIORA. 



Ossa maxillaria supeviora äro öfverallt spongiösa undan- 

 tagandes vid de kanter deraf, som på rostrums öfre sidor ligga 

 intill Ossa inter maxillaria. Ehuru gränsen mellan hvartdera os 

 max. superius och dertill hörande os intermax. är tydlig längre 

 bakåt, antydes den på rostrum, endast af en grund, framtill 



